КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року місто Київ

Справа 464/4621/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/53/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання Ковальової В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюАкціонерного Товариства «Сенс Банк» («Альфа-Банк») на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року (у складі судді Чередніченко Н.П., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» («Альфа-Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

В червні 2016 року представник позивача ПАТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» («Альфа-Банк») звернувся до Сихівського районного суду м. Львова із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 10-29/Є4129 від 05.09.2007 року в сумі 746599,13 грн., а також судовий збір в сумі 11198,99 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 10-29/4129 від 05.09.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 33 081,00 швейцарських франків, строком погашення до 04.09.2022 року, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак, в порушення умов договору відповідач не виконав свої зобов`язання, а тому станом на 01.05.2016 року у відповідача наявна заборгованість в розмірі 23482,00 швейцарський франків - гривневий еквівалент 612 125, 25 грн., заборгованість за кредитом та 5158,61 швейцарських франків - заборгованість за відсотками - гривневий еквівалент 134 473 грн. 87 коп. Загальна заборгованість становить 746 599, 13 грн. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором, позивач звернувся з даним позовом та просив суд стягнути достроково борг за кредитом та відсотками, що нараховані станом на 01 травня 2016 року.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник АТ «Сенс Банк» (Альфа-Банк) 23 листопада 2022 року подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 05.09.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (Альфа-Банк) та відповідачем укладено Договір кредиту №10-29/4129, згідно з яким Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 33081 швейцарських франків, зі сплатою 10% річних та кінцевим терміном погашення до 04 вересня 2022 року.

27.11.2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (Альфа-Банк)та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якого сторони узгодили новий графік погашення заборгованості.

14.07.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (Альфа-Банк)та відповідачем укладено додаткову угоду до Договору кредиту від 05.09.2007 і за взаємною згодою встановлено відсоткову ставку в розмірі 10,55% річних.

Позивач свої обов`язки за договором виконав, надав відповідачу кредит в розмірі 33081,00 швейцарських франків.

Зазначає, що у порушення умов Договору, позичальник, свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 01.05.2016 має заборгованість.

Посилаючись на умови договору, вказує, що позивач має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення Кредиту за Договором.

До матеріалів справи долучені докази наявності не виконаних зобов`язань Позичальника щодо повернення кредиту, а саме:

o розрахунок заборгованості;

o виписка по рахунку за кредитним договором № 10-29/4129 від 05.09.2007 року;

o платіжні документи про надання відповідачу кредиту.

Однак ці докази суд першої інстанції при ухвалені рішення не врахував.

Представник позивача звертає увагу на те, що позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та на умовах, визначених договором. Дана обставина не заперечувалась Відповідачем та підтверджується не лише розрахунком заборгованості, який не був спростований відповідачем та є належним доказом у справі, а й випискою по рахункам Відповідача, які знаходяться в матеріалах справи. Форма ведення бухгалтерського обліку у банках чітко регламентована нормативними актами Правління Національного Банку України, як регулятора, наявні в

матеріалах справи виписки повністю відповідають встановленим вимогам щодо бухгалтерського обліку.

Вказує, що виписка по особовому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача.

Розрахунок Банку містить інформацію щодо сум та дат, в які здійснено оплати, а також розподіл коштів на погашення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, додатково розрахунок містить інформацію про періоди всіх нарахувань.

Звертає увагу на те, що відповідачем не надано жодного платіжного документу, який не був би врахований Кредитором при складенні розрахунку. Відповідач не скористався своїм правом подати суду контр розрахунок. Так само не виявлено жодних порушень і експертом при проведенні судово-економічної експертизи. Дані у розрахунку абсолютно повністю збігаються з даними у виписках з рахунків Відповідача.

Таким чином, сторона позивача вважає, що висновок суду про не надання банком доказів на підтвердження розміру заборгованості позичальника не відповідає матеріалам справи, в яких такі докази наявні (вищезгадані розрахунок заборгованості за Кредитним договором та виписки з особового рахунку Відповідача).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 грудня 2022 року відкрито провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

30 січня 2023 року до Київського апеляційного суду ОСОБА_1 подано відзив, в якому він просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що апелянт не надає докази на спростування висновків суду. Вказує, що згідно висновку експерта КНДІСЕ від 20.06.2022 року було встановлено те, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору.

Вважає, що оскільки ОСОБА_1 грошові кошти на виконання кредитного договору видано готівкою, то фактично йому не було видано кредит в іноземній валюті.

В судове засідання 14 лютого 2023 року представник позивача не з`явився.

Про день і час розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 проти задоволення скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає .

Судом встановлено, що 05.09.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке змінило свою назву на АТ "Сенс Банк" та відповідачем було укладено Договір кредиту №10-29/4129, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 33081 швейцарських франків, зі сплатою 10% річних та кінцевим терміном погашення до 04 вересня 2022 року.

27.11.2009 між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору кредиту, відповідно до якого сторони узгодили новий графік погашення заборгованості.

14.07.2010 між ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (Альфа-Банк)та відповідачем було укладено додаткову угоду до Договору кредиту від 05.09.2007 і за взаємною згодою встановлено відсоткову ставку в розмірі 10,55% річних.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, та надав відповідачу кредит в розмірі 33081,00 швейцарських франків.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказував, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, однак відповідач всупереч умов кредитного договору виконував свої зобов`язання не належним чином, у зв`язку із чим у нього станом на 01.05.2016 р. утворилась заборгованість в сумі 746 599,13 грн., яка складається із: 612 125,25 грн. - сума боргу за кредитом, 134 473,87 грн. - сума боргу за відсотками.

На підтвердження своїх вимог банком було надано розрахунок заборгованості, виписка по рахунку боржника.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не заперечується факт отримання коштів за кредитним договором, однак, відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, який був проведений банком та зазначав про відсутність у нього заборгованості у пред`явленому до стягненні розмірі.

Так, за клопотанням сторони відповідача у справі була проведена судово-економічна експертиза.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідно до висновку експерта КНДІСЕ від 20.06.2022 року № 32712/21-72, було встановлено те, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не відповідає умовам кредитного договору № 10-29/4129 від 05.09.2007 р.

Крім того, експертом було зазначено про те, що розрахована реальна процентна ставка (13,45 %) і абсолютне значення подорожчання кредиту (32504,20 швейцарських франків) не відповідають вказаним в «Детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту».

А тому суд вважав, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували правильність розрахунку заборгованості за кредитним договором на підтвердження розміру заявлених позовних вимог у пред`явленому до стягненні розмірі, а тому заперечення сторони відповідача в цій частині є слушними.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст.638 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Розрахунок заборгованості, наданий банком, відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Крім того, суд першої інстанції, дослідивши наданий банком розрахунок, вважав, що він є неповним, необґрунтованим, оскільки такий не узгоджується з положенням договору, укладеного між сторонами, а тому вказаний розрахунок не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі.

Однак суд першої інстанції, у межах наданих йому ЦПК України повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові у повному обсязі, оскільки суд ставив під сумнів розрахунок лише в частині нарахування відсотків, з урахуванням подорожчання кредиту, про яке на думку експерта не був повідомлений відповідач під час укладення договору.

Суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 381/1647/21

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Позивачем була надана виписка по рахунку боржника, якій суд не надав жодної правової оцінки.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні тіла кредиту не ґрунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Визначаючи розмір боргу за тілом кредиту, який підлягає стягненню на користь банку, колегія суддів керується наданою банком випискою по особовому рахунку відповідача (а. с. 148-161) та детальним розписом сукупної вартості кредиту (а.с. 98-100).

Останній платіж на погашення боргу за кредитом боржник вніс 12 березня 2014 року. В судовому засіданні також відповідач визнав, що він не вносив суми на погашення кредиту в більшому розмірі, ніж було передбачено, тобто не вносив суми на погашення боргу достроково

За період з 05 09.2007 по 12.03.2014 року відповідачем внесено на погашення кредиту 6131 франків. Що вбачається з розрахунку позивача.(а.с.6-7)

Оскільки відповідачем суду не надано квитанції, які б підтверджували, що боржник погасив тіло кредиту на більшу суму, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не повернув 33081 - 6131= 25 088.81 швейцарських франків.

Разом з тим позивач в позові просив стягнути з відповідача на погашення тіла кредиту 612 125 грн. 25 коп.

За таких обставин, з огляду на те, що позивач не змінював свої вимоги, суд приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на погашення тіла кредиту 612 125 грн. 25 коп.

Доводи представника відповідача про те, що відповідач не отримував кредит в іноземній валюті, так як кредит брався на придбання нерухомості і кошти банком перераховувались за придбані відповідачем облігації в гривнях, колегія суддів не приймає. так як відповідно до укладеного між сторонами договору, відповідач брав на себе зобов`язання повертати кредит в сумі 33081 швейцарських франків і виконував свої зобов`язання до березня 2014 року.

Відсотки також визначались з урахуванням домовленості про отримання кредиту в валюті, а не в гривні. Відповідач на власний розсуд на час укладення договору обрав кредитування в іноземній валюті, оскільки відсотки за таких умов значно менші, ніж якби кредит був оформлений в гривнях. Та обставина, що зміна курсу гривні до іноземної валюти за час виконання договору змінилась, не може свідчити про те, що відповідач, укладаючи договір зі строком повернення до 2022 року не розумів, що ризики знецінення гривні будуть впливати на загальну сукупну вартість кредиту, оскільки в графіку погашення заборгованості, внесеному до умов договору під якими підписався відповідач (а.с.16) чітко було зазначено, що боржник буде зобов`язаний кожного місяця сплачувати сталу суму в швейцарських франках.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення кредиту, враховуючи таке:

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Аналогічні висновки зроблено Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 28березня 2018 року в справі № 444/9519/12

Оскільки до березня 2014 року відповідач погашав щомісячні платежі. З позовом позивач звернувся 31 травня 2016 року, (штам на конверті в якому відправлено позов до Сихівського суду) що свідчить про те, що по черговим платежам, за період з квітня 2014 року до подачі позову не минуло три роки, тобто позовна давність не пропущена.

З урахуванням положень п. 4.5 кредитного договору, відповідно до якого «у разі не виконання (не належного виконання ) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7,.3.3.8, цього Договору протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, початок перебігу позовної давності настає на 90 день після 12 березня 2014 року це дата яку визнає боржник як дата прострочення по договору. Знову ж таки з урахуванням подачі позову 31 травня 2016 року не минув трирічний строк, а тому позовні вимоги про стягнення тіла кредиту заявлені в межах строку позовної давності є доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно із п. 4.5. кредитного договору «у разі не виконання (не належного виконання ) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7,.3.3.8, цього Договору протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та відповідно Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання Кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).»

Позивач розрахував борг за відсотками за період з вересня 2007 року до 30 квітня 2016 року

Згідно розрахунку кредитної заборгованості останнє повернення грошових коштів ОСОБА_1 відбулось 12 березня 2014 року.

Таким чином, право банку нараховувати передбачені проценти за кредитом припиняється після спливу строку визначеного пунктом 4.5. договору, а саме 10.07.2014 року. Тобто відсотки нараховані за період з 11 липня 2014 року, що відповідно до розрахунку складає суму 4 442.82 швейцарських франків нараховані неправомірно.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, заборгованість за процентами підлягає стягненню у розмірі 715 , 18 швейцарських франків (5158 сума боргу за відсотками обрахована позивачем - 4442,82 відсотки нараховані поза межами строку кредитування ) , що по курсу 26, 067850 який діяв на час проведення розрахунку позивачем становить 18 643 грн. 20 коп.

Доводи відповідача про те, що відповідно до висновку експертизи розрахунок наданий позивачем не відповідає умовам договору, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що відсотки відповідно до розрахунку нараховані за відсотковою ставкою 10, 55, яку сторони погодили в додатковій угоді, яка не визнана недійсною, а тому у суду відсутні підстави не брати до уваги показники нарахувань по відсоткам зафіксовані в розрахунку позивача.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач визнав, що він має заборгованість перед позивачем, про те він не згоден з розміром заборгованості, яку нарахував позивач.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що укладений кредитний договір з додатковою угодою до нього є виконаним належним чином, а заборгованість за ним сплачена у повному обсязі. Факт погашення заборгованості відповідачем не доведено, а також не вбачається ані з розрахунку заборгованості, ані з первинних документів - виписок по рахунку позичальника, тому відсутні підстави вважати, що виконання зобов`язання за кредитним договором проведено належним чином, тобто відмова суду в задоволенні позову в повному обсязі не відповідає ні встановленим обставинам , ні вимогам закону.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на те, що вирішуючи вимоги про стягнення кредиту суд першої інстанції не повно дослідив всі обставини справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, суд не вірно застосував норми матеріального та процесуального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

АТ «Сенс Банк» (Альфа-Банк)за подання позову до суду першої інстанції сплатило судовий збір у розмірі 11 198 грн. 99 к., а за подання апеляційної скарги - 16 798 грн. 49 к.

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов АТ «Альфа-Банк» на 84, 48% , то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 23 652 грн. 27 к .

Також, позивач зобов`язаний компенсувати відповідачу витрати на проведення експертизи в сумі 2 930 грн. ( 15, 52% від 18 877 грн., 10 коп.).

Провівши зарахування понесених витрат, у зв`язку з розглядом справи, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 судові витрати в сумі 20 722 грн. 27 коп.(23652.27-2930)

Сторонами процесу не заявлено до відшкодування інших судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 382-384, ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «Сенс Банк» («Альфа-Банк») - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року - скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства «Сенс Банк» («Альфа-Банк») (, адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100) заборгованість за тілом кредиту у розмірі 612 125 грн. 25 к. , заборгованість за відсотками 18 643 грн. 20 к. та 20 722 грн. 27 коп. - судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 березня 2023 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді

В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик