ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/4031/17 Номер провадження 22-ц/814/509/23Головуючий у 1-й інстанції Колодяжна І.М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Лобов О.А., Триголов В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником адвокатом Кайдашовим Віталієм Сергійовичем,

на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2018 року, постановлене суддею Колодяжною І.М.,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Харківської міської ради, третя особа: Орган реєстрації по Комінтернівському району м.Харкова, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

23.06.2017 позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі, в якій також зареєстровані: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач. Указана квартира не приватизована, особистий рахунок відкритий на її, позивачки, ім`я та вона є наймачем квартири, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Комінтернівської районної в м.Харкові ради від 21.10.2008 за №252/15. Відповідач виїхав зі спірної квартири у 1993 році та проживав разом з матір`ю у м.Донецьку. Відповідно до акту від 20.06.2017, посвідченого керівником дільниці №25 КП «Жилкомсервіс», відповідач із 1993 року по день складання акту в спірній квартир не проживає, його особисті речі та спальне місце відсутнє.

Оскільки відповідач відсутній у спірній квартирі понад встановлені ст.71 ЖК України строки, тому просить визнати його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27.09.2018 позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідач не проживає у спірному житлі більше шести місяців, не приймає участі в його утриманні, що з урахуванням положень ст.71 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

17.02.2022 до Харківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга на вказане рішення, подана в інтересах відповідача ОСОБА_1 його представником адвокатом Кайдашовим В.С., в якій заявлено клопотання про поновлення строку для подання апеляційної скарги.

Звертає увагу, що відповідач не був повідомлений про час і місце розгляду справи, в тому числі і за місцем роботи, що є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження та обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Доводить про відсутність у матеріалах справи достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог, оскільки жоден із наявних у матеріалах справи не є підтвердженням непроживання відповідача у спірній квартирі та/або відсутності поважних причин такого непроживання.

Заперечує належність доказу акту КП «Жилкомсервіс» про непроживання відповідача у спірній квартирі з 1993 року, оскільки вказана юридична особа створена лише у 2006 році згідно з Рішенням від 26.07.2008 №69/06 Харківської міської ради 4 сесії 5 скликання. При цьому КП «Жилкомсервіс» не є правонаступником будь-якої організації, що мала б відомості про реєстрацію місць проживання та фактичне місце проживання фізичних осіб.

Посилаючись на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 06.11.2019 по справі №641/5955/17 та від 14.11.2018 у справі №643/11611/16-ц, зазначає, що відповідач був позбавлений можливості довести свою правову позицію, що є порушенням принципу рівності сторін у цивільному процесі.

Саме по собі непроживання у спірній квартирі не є безумовними підставами для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а позивачем не надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження відсутності відповідача у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.11.2022 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27.09.2018 та відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 11.11.2022 справа призначена до судового розгляду із повідомленням учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання в апеляційну інстанцію сторони та їх представники не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, що з огляду на положення ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м.Харкова.

Рішенням виконавчого комітету Комінтернівської районної в місті Харкові ради від 21.10.2008 №252-15 визнано наймачем двох кімнат у комунальній квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , дочку ОСОБА_4 , яка виїхала на нове місце мешкання. /а.с.10/

Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №25 від 29.05.2017 за №1958 у вказаній квартирі зареєстровані: позивачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (наймач) - з 11.01.2001, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (брат) з 26.12.2007, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка позивачки) з 02.04.2016./а.с.7/ Аналогічного змісту довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 02.04.2016 №1339, від 26.06.2017 №2351./а.с.8,20/

Відповідно до акту, складеного 20.06.2017 та підписаного ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , чиї підписи завірені начальником дільниці №25 КП «Жилкомсервіс», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із 1993 року і по день складення цього акту в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, його особисті речі, спальне місце у квартирі відсутні./а.с.9/ Аналогічного змісту акт складений та підписаний тими ж особами 17.10.2017./а.с.44/

Допитані судом першої інстанції в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , які підписали вказані акти, підтвердили факт непроживання відповідача у спірному житлі понад шість місяців.

Колегією суддів досліджено технічний запис судового засідання. Зокрема, свідок ОСОБА_7 , батько відповідача, пояснив, що відповідач був прописаний у спірну квартиру для отримання ним паспорту, а фактично за місцем реєстрації не проживав, участі в оплаті комунальних послуг не приймав, зв`язку з ним, свідком, та позивачкою не підтримує, до квартири не приходив. Свідок ОСОБА_5 , колишня сусідка, пояснила, що відповідач не проживає у спірній квартирі близько 13 років, у квартирі відсутні його речі.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України за період з 01.01.2016 по 30.09.2017 ОСОБА_1 отримував доходи від підприємницької діяльності (Східна ОДПІ м.Харкова) та заробітну плату в ТОВ «Техснабекспорт» (ДПІ у Центральному районі м.Миколаєва)./а.с.115/

ТОВ «Техснабекспорт» (юридична адресу: м.Миколаїв, вул.Пушкінська,2 кв.4) у відповіді від 13.07.2018 №1307-18 на запит суду повідомило, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно є працівником компанії з 01.05.2016, місцем його праці визначено місце постійного проживання місто Харків./а.с.164/.

Задовольняючи позов та визнаючи ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не проживає у спірному житлі більше шести місяців, не сплачує комунальні послуги, особистих речей в квартирі немає, що з урахуванням положень ст.71 ЖК України дає підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд з такими висновками районного суду погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність їх не спростовують, зводяться до заперечення висновків суду та доказів, на підставі яких ухвалено оскаржуване рішення. При цьому апеляційний суд враховує таке.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Частиною третьою названої норми визначено випадки, при яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться судом (ст.72 ЖК України).

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ч.ч.1-2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у матеріалах справи достатніх доказів в обґрунтування позовних вимог, оскільки жоден із наявних у матеріалах справи не є підтвердженням непроживання відповідача у спірній квартирі та/або відсутності поважних причин такого непроживання, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки зводяться лише до заперечення цих доказів, яким суд дав оцінку з дотриманням викладених норм процесуального закону.

Натомість відповідач ухилився від виконання процесуального обов`язку щодо надання доказів на підтвердження своїх заперечень і не надав жодного доказу поважності відсутності у спірному житлі у понад строки, визначені ст.71 ЖК України.

Із матеріалів справи убачається, що позивачем на підтвердження факту непроживання відповідача понад шість місяців без поважних причин у спірній квартирі надано два акти про непроживання, які підписані трьома особами, двоє з них ОСОБА_7 та ОСОБА_5 допитані судом першої інстанції в якості свідків та підтвердили викладені в акті обставини. Підписи цих осіб посвідчені начальником КП «Жилкомсервіс» та печаткою підприємства, що підтверджує належність та допустимість вказаного письмового доказу.

Заперечення відповідачем належності такого доказу фактом створення КП «Жилкомунсервіс» лише у 2006 році, тоді як в акті вказано про непроживання відповідача з 1993 року, - не впливає на зміст вказаного акту, оскільки посадова особа вказаного підприємства посвідчила підписи осіб, які склали та підписували акт, а не обставини, в ньому викладені.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення принципу рівності сторін, оскільки відповідач, реалізуючи своє право на апеляційне оскарження судового рішення, не навів жодного доказу, який би спростував встановлений судом першої інстанції факт його непроживання у спірній квартирі понад строки, передбачені ч.1 ст.71 ЖК України, або які б підтвердили збереження за ним право на це житло відповідно до ч.3 ст.71 ЖК України.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги щодо позбавлення відповідача довести свою правову позицію та порушення судом принципу рівності сторін в цивільному процесіз посиланням на постанови Верховного Суду від 06.11.2019 по справі №641/5955/17 та від 14.11.2018 у справі №643/11611/16-ц.

З огляду на підстави позову обставинами, які підлягають доведенню в даній справі є, зокрема: факт відсутності відповідача у спірній квартирі, строк такої відсутності та її причини. Саме з приводу цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини справи з посиланням на надані позивачкою докази.

Покладання відповідальності за доведення обставин справи лише на одну сторону без об`єктивного аналізу поданих цією стороною доказів є порушення принципу рівності сторін у цивільному процесі та права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі №641/5955/17.

Тому колегія суддів, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач понад шість місяців не проживає за місцем реєстрації у спірній квартирі без поважних причин.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення районним судом норми процесуального права щодо неналежного повідомлення сторони, в даному випадку - відповідача, про час і місце розгляду справи, що відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником адвокатом Кайдашовим Віталієм Сергійовичем, - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 27 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив правокористування жилим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.02.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді О.А. Лобов

В.М. Триголов