Номер провадження: 22-ц/813/4182/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Левіт Віктор Семенович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

18 жовтня 2021р. ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про їх зміну, зазначив, що 05 червня 2021 року за адресою: м.Одеса, вул.Софіївська, 22, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 , було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22.02.2021р. №АР/9182449 вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ліміт страхового відшкодування становить 130000 грн.

Згідно страхового акту №044/037/012177/21/1 від 09.08.2021р. ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила позивачеві страхове відшкодування в сумі 68 274,81 грн.

Згідно висновку судового експерта № ED-2511-2-1913.21 від 31 червня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 червня 2021 року складає 151 589,00 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 червня 2021 року складає 152 261,80 грн., відновлення транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 червня 2021 року недоцільне. Частину збитку, а саме 68274,81 грн. позивачу відшкодовано ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Таким чином, розмір невідшкодованого збитку в межах страхового ліміту становить 61 725,19 грн, а розмір невідшкодованого збитку, який перевищує страховий ліміт, складає 21 589 грн.

Окрім того позивачеві завдано моральні страждання, які були оцінені ОСОБА_1 у розмірі 80 000,00 грн.

З огляду на викладене позивач просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 21589,00 грн та моральну шкоду в сумі 80 000,00 грн. Стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страхове відшкодування в сумі 61 725,19 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у рівних частках судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 3178,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30 000,00 грн та витрати на проведення експертизи в сумі 8500,00 грн.

12.09.2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з заявою про відмову від позовних вимог, пред`явлених до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», залишивши предметом розгляду вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальних збитків в сумі 21589,00 грн, моральної шкоди в сумі 80 000 грн, витрат по сплаті судового збору в сумі 3178,00 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн та витрат на проведення експертизи в сумі 8500 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 12.09.2022 р. закрито провадження в частині вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення грошових коштів, продовжено розгляд справи в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 21589 (двадцять одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 00 коп, моральну шкоду у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп., а також судовий збір у розмірі 546 (п`ятсот сорок шість) грн. 30 коп.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що ПрАТ «УПСК» визнав вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлену висновком судового експерта судової незалежної експертизи України за № ED-2511-2-1913.21 від 31 червня 2021 року. Відповідно до Страхового акту № 044/037/012177/21/1 ПрАТ «УПСК» було виплачене ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 68 274,81, а 05 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «УПСК» укладено Угоду про припинення зобов`язання за угодою сторін, відповідно до якої Страховик (ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія») сплатив на користь ОСОБА_1 необхідні кошти сумі 30 000,00 грн.

Оскільки різниця між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування підлягає стягненню з винуватця ДТП, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 збитків в сумі 21589,00 грн.

Також суд зазначив, що ОСОБА_1 не надано доказів завдання йому моральної шкоди у обсязі, заявленому в позовній заяві, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення вимог в цій частині частково.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги, оскільки позивачем в порушення вимог чинного цивільно-процесуального законодавства не було надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Щодо відшкодування витрат на проведення експертного дослідження № ED-2511-2-1913.21 від 31 червня 2021 року, то суд зазначив, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Оскільки замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою ОСОБА_1 до звернення до суду з позовом, а в матеріалах справи відсутній акт про вартість виконаного дослідження, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку.

Щодо відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору, то зважаючи на часткове задоволення позовних вимог суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 546 грн. 30 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Левіт В.С., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу та витрат на експертне дослідження скасувати та постановити нове рішення, яким стягнути зазначені витрати в сумі 30 000 грн та 8500 грн відповідно з ОСОБА_2 . Це ж рішення суду в частині стягнення моральної шкоди в сумі 2500 грн змінити, збільшивши суму стягнення до 80 000 грн.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що в частині вимог про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції припустився формального підходу, не надав належної правової оцінки доводам позивача. Зокрема позивач зазначає, що тривалий час міряв користуватися мотоциклом, для чого пройшов платне навчання, придбав новий мотоцикл та користувався ним лише перший сезон. ДТП сталося виключно з вини відповідача ОСОБА_2 , який здійснив заборонений ПДР маневр. Внаслідок ДТП позивачу було заподіяно значний фізичний біль, спричинений падінням та ударом об кермо мотоциклу. Крім того, після ДТП позивача охопило почуття страху за своє життя, у зв`язку з чим він не може сісти за кермо автомобіля. Також позивач вказує, що зазнав значних душевних страждань через пошкодження його власності мотоциклу та неможливістю користуватися ним за його призначенням. За позицією позивача, наведені аргументи безпосередньо стосуються предмету спору та повністю обґрунтовують заявлений розмір моральної шкоди в сумі 80 000 грн.

Щодо витрат на проведення експертного дослідження, то апелянт зазначає, що правові підстави для відшкодування таких витрат визначені ст. 133 ЦПК України та ст. 22 ЦК України. Вважає, що хоча висновок експерта і був замовлений позивачем до звернення з позовом до суду, однак його замовлення було необхідним для визначення розміру збитків, завданих внаслідок ДТП, висновок покладено в основу позову, визнано судом як доказ, а тому вартість його виконання підлягає відшкодуванню. Щодо доведеності витрат на проведення експертизи, то позивач вказує, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечував щодо її вартості в сумі 8500 грн. Крім того, витрати на проведення експертизи підтверджуються договором про проведення експертного дослідження, актом приймання передачі виконаних робіт, листом ТОВ «Судова незалежна експертиза України» від 10.11.2022р. №10-11/22, яким підтверджено, що оплата за проведення експертизи надійшла від ОСОБА_1 23.07.2021р. в розмірі 8500 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу в сумі 30 000 грн, то апелянт зазначає, що до позовної заяви долучено копію договору про надання правничої допомоги від 01.07.2021р., умовами якого визначено детальний перелік робіт, виконаних адвокатом та розмір гонорару. Крім того, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про вчинення адвокатом процесуальних дій від імені позивача, що також свідчить про надання ним професійної правничої допомоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Шараг Ольга Вікторівна, доводи апелянта не визнає, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що суд дійшов вірного висновку, визначивши розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню позивачеві, в сумі 2500 грн. Щодо заявлених позивачем до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 30 000 грн, то представник відповідача зазначає, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому підстави для стягнення таких витрат з відповідача відсутні. Щодо відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, то представник відповідача вказує на відсутність підстав для їх стягнення, оскільки замовлення експертизи відбулось за ініціативою позивача до звернення до суду. Крім того, вказує на відсутність в матеріалах справи доказів вартості експертного дослідження.

Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди та розподілу судових витрат, тому в іншій частині вказане судове рішення не переглядається як таке, що не оскаржене.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

05 червня 2021 року за адресою: м. Одеса, вул. Софіївська, 22, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , в наслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2021 року, водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Renault Megane д.н.з. НОМЕР_1 , було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «УПСК» згідно полісу № АР/ 9182449 від 23 лютого 2021 року, згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130 00,00 грн.

Відповідно до Страхового акту № 044/037/012177/21/1 ПрАТ «УПСК» було виплачене ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 68 274,81.

05 вересня 2022 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «УПСК» укладено Угоду про припинення зобов`язання за угодою сторін, відповідно до якої Страховик (ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія») сплатив на користь ОСОБА_1 додатково сплати кошти сумі 30 000,00 грн.

Згідно висновку судового експерта Судової незалежної експертизи України за № ED-2511-2-1913.21 від 31 червня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 червня 2021 року складає 151 589,00 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 червня 2021 року, складає 152 261,80 грн., відновлення транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 червня 2021 року, не доцільне.

З огляду на викладене, посилаючись на сильні душевні хвилювання внаслідок пошкодження належного позивачеві майна та неможливість його відновлення, вимушену зміну способу життя, а також фізичний біль під час падіння внаслідок ДТП, позивач наполягає на стягненні з відповідача моральної шкоди, яку оцінює у 80 000 грн.

Згідно частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 не пов`язує наявність моральної шкоди з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, тому відшкодування моральної шкоди має відбуватися на підставі частини першої статті 1167 ЦК України.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт пошкодження належного позивачеві на праві власності транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 червня 2021 року з вини відповідача ОСОБА_2 .

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування йому моральної шкоди в сумі 2500,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів завдання йому моральної шкоди в заявленому ним розмірі 80 000 грн.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, як такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, та зазначає наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22) зазначив, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

У справі, що переглядається позивач вказує, що через пошкодження його транспортного засобу він зазнав моральної шкоди. Неправомірні дії відповідача призвели до його душевних страждань внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, відновлювальний ремонт якого є недоцільним, стану постійного стресу, порушення звичних комфортних умов його проживання, та спричиняє йому не лише моральні страждання, але і змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу і емоційних затрат.

При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача внаслідок ДТП та пошкодження його майна, апеляційний суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню компенсація моральної шкоди в сумі 20000 грн з ОСОБА_3 , як особи, винної у ДТП.

Суд першої інстанції наведених обставин не врахував, не надав належної правової оцінки доводам позивача щодо обставин, з якими він пов`язує моральну шкоду, а тому рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди слід змінити, збільшивши суму стягнення з 2500 грн до 20000 грн.

Щодо відшкодування витрат на проведення експертного дослідження.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (пункт 2 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів (частина шоста статті 139 ЦПК України).

Судом встановлено, що на підтвердження позовних вимог позивачем наданий висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 30 червня 2021 року № ED-2511-2-1813.21, складений судовим експертом Вітвіцьким І.І. за заявою ОСОБА_1 , відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 , складає 151 589,00 грн., вартість відновлювального ремонту складає 152 261,80 грн., відновлення транспортного засобу KTM 390 DUKE д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 05 червня 2021 року, не доцільне. (т.1, а.с.22-80, 124)

За позицією позивача, викладеною у позовній заяві, вартість проведеного дослідження згідно акту №ED-2511-2-1913.21 від 05.07.2021 року становить 8500 грн.

Разом з тим, дослідивши матеріали справи, судом встановлено відсутність акту №ED-2511-2-1913.21 від 05.07.2021 року або будь-яких інших документів (договорів, рахунків та інших доказів), які б містили інформацію про розмір понесених позивачем витрат на підготовку експертного висновку.

Копію вказаного акту №ED-2511-2-1913.21 від 05.07.2021 року та копію листа Одеської філії Судової незалежної експертизи України від 10.11.2022р. №10-11/22, згідно яких вартість проведеного на замовлення ОСОБА_1 експертного автотоварознавчого дослідження становить 8500,00 грн, надано позивачем лише до суду апеляційної інстанції серед додатків, долучених до апеляційної скарги.

Згідно ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що позивачем до суду першої інстанції не було надано доказів щодо розміру понесених ним витрат на підготовку експертного висновку, а в апеляційній скарзі позивачем не наведеного обставин, які б свідчили про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, тому зазначені докази не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертного дослідження в сумі 8500 грн є законним та обґрунтованим, а тому відповідно до ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Щодо вимоги позивача про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 30 000 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У розумінні наведених положень ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога позивачу ОСОБА_1 у суді першої інстанції надавалася адвокатом Левіт Віктором Семеновичем на підставі договору про надання правничої допомоги від 01.07.2021 р. (т.1, а.с.82-83)

У пункті 1.2 зазначеного договору ОСОБА_1 та адвокат Левіт В.С. дійшли згоди, що адвокатом надаються послуги з надання правової допомоги при провадженні у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до громадянина Туреччини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка відбулася 05.06.2021р. за участю клієнта та громадянина Туреччини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керував транспортним засобом Renault Megane, д.н.з. НОМЕР_1 , у АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Розділом 5 договору про надання правничої допомоги від 01.07.2021р., укладеного між ОСОБА_1 (клієнтом) та адвокатом Левіт В.С. передбачено наступне:

«п.5.1 Клієнт сплачує Адвокату плату (гонорар) у сумі 30 000 грн.

п.5.2 Визначена п.5.1. плата сплачується Адвокату в наступному порядку протягом 30 календарних днів з дня постановлення рішення судом першої інстанції по цивільній справі, яка визначена п.1.2. цього Договору.»

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 30 000 грн суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Апеляційний суд вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим з огляду на наступне.

Поняття за зміст детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також необхідність та умови його надання визначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року по справі №922/1964/21.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що частина третя статті 126 ГПК України (як і ч.3 ст.137 ЦПК України) конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Виходячи з наведеного апеляційний суд вважає за можливе дійти висновку, що основним призначенням детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, є надання можливості іншій стороні підтвердити/спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Як було вище встановлено судом, професійна правнича допомога позивачу ОСОБА_1 у суді першої інстанції надавалася адвокатом Левіт Віктором Семеновичем, який склав текст позовної заяви (т.1, а.с.1-6), відповідь на відзив (т.1, а.с.121-122, клопотання про залучення співвідповідача (т.2, а.с.170-171), заяву про зміну розміру позовних вимог (т.2, а.с.174-177), подавав інші процесуальні заяви (т.2, а.с.189,194,206,209,217-219,238), брав участь в судових засіданнях від 27.01.2022р., 19.04.2022р. (т.1, а.с.141, т.2, а.с.145).

Представник відповідача адвокат Шараг О. у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.110-117) виклала заперечення щодо співмірності заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000 грн зі складністю даної справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що стороною відповідача у межах даної справи реалізовано право на заперечення співмірності витрат позивача на правову допомогу. При цьому, відсутність в матеріалах справи детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), як окремого документу, не стало перешкодою у реалізації представником відповідача такого права.

Враховуючи наведене слід дійти висновку, що сама по собі відсутність детального опису виконаних адвокатом робіт, за наявності інших доказів надання ним правової допомоги, її обсягу та меж, а також за умови реалізації протилежною стороною права на заперечення співмірності таких робіт, не може бути єдиною підставою для відмови стороні, на користь якої ухвалено рішення, у компенсації понесених витрат на правничу допомогу.

Щодо суті викладених представником відповідача заперечень, то апеляційний суд звертає увагу, що стороною відповідача не наведено аргументів, які б могли свідчити про неспівмірність витрат на правову допомогу. При цьому, саме по собі твердження представника відповідача про неспівмірність жодним чином не спростовує того факту, що адвокатом виконувались наведені вище роботи з підготовки процесуальних документів та здійснювалося представництво інтересів позивача в судових засіданнях.

Враховуючи, що у договорі про надання правничої допомоги від 01.07.2021р. позивач ОСОБА_1 та адвокат Левіт В.С. дійшли згоди щодо фіксованого розміру гонорару адвоката за надання ним правової допомоги у ході розгляду даної справи, визначивши його розмір у сумі 30 000 грн., а також узгодили умови сплати вказаної сплати після ухвалення рішення судом першої інстанції, і матеріалами справи підтверджується факт надання адвокатом Левіт В.С. такої допомоги позивачеві, а стороною відповідача не доведено факту неспівмірності заявленої ним суми, тому слід дійти висновку щодо її обґрунтованості.

Разом з тим, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача вказаної суми в повному обсязі.

Так, згідно ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що загальний обсяг позовних вимог ОСОБА_1 , з урахуванням заяв про їх зміну та часткову відмову, становить 101 589,00 грн (21589,00 грн матеріальної шкоди та 80 000 грн моральної шкоди).

Оскільки за наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , і загальний розмір задоволених вимог позивача складає 41589,00 грн (21589,00 грн матеріальної шкоди та 20 000 грн моральної шкоди), що становить 50% від загальної суми, тому понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 30000 грн також підлягають стягненню з відповідача у розмірі, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 15 000 грн.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Згідно ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Оскільки за наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції змінив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди, збільшивши її з 2500 грн до 20 000 грн, тому вказане рішення підлягає зміні також в частині розподілу судового збору.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд першої інстанції виходив з того, що позивачем сплачено 3178,00 грн.

Проте, апеляційний суд зазначає, що ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем до суду першої інстанції, становить 908,00 грн (0,4 від 2270,00 грн), оскільки один відсоток від ціни позову становить менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року.

Враховуючи, що загальний розмір задоволених вимог позивача складає 50% від заявлених, тому з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору до суду першої інстанції в розмірі 50% від тих, що підлягали сплаті, а саме в сумі 454,00 грн (50% від 908,00 грн).

Суд звертає увагу, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила.

Щодо розподілу витрат позивача по сплаті судового збору до суду апеляційної інстанції, то суд також зауважує, що ОСОБА_1 сплачено 3721,50 грн, у той час як підлягав сплаті судовий збір в сумі 1362,00 грн (908,00 грн * 150%).

Враховуючи, що за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції суд дійшов висновку про задоволення 30 % вимог апеляційної скарги, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 408,60 грн. (30% від 1362,00 грн)

Керуючись ст. ст.141, 367,374, 375, 376,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Левіт Віктор Семенович, задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінити, збільшивши суму стягнення з 2500 грн до 20 000 грн (двадцяти тисяч грн 00 коп).

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертного дослідження в сумі 8500,00 грн залишити без змін.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правову допомогу - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн (п`ятнадцять тисяч грн 00 коп).

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року в частині розподілу витрат по сплаті судового збору змінити, зменшивши суму стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору з 546,30 грн до 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору до суду апеляційної інстанції в сумі 408,60 грн (чотириста вісім грн 60 коп).

В іншій частині це ж рішення суду не переглядалося як таке, що не оскаржене.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ Л.В.Пузанова

________________ Т.Г.Чорна