КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Мальцева Д.О.
Апеляційне провадження № 22-з/824/392/2023
П О С Т А Н О В А

(Додаткове судове рішення)

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В. , Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві без повідомлення учасників справи заяву адвоката Кошалковської Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, встановлення факту припинення шлюбних відносин,

За зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про проділ майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 . Під час розгляду справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про проділ майна подружжя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири , виділено їй в натурі відповідно до висновку експерта № 12340/17-44 від 29 серпня 2018 року , приміщення 9 поверху: житлова кімната № 2 (площею 37, 5 кв.м), хол № 1 (площею 29, 0 кв.м.), кухня-їдальня № 3 (площею23, 8 кв.м), комора № 4 (площею 2, 7 кв.м), вбиральня № 5 (площею 3, 8 кв.м).

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири за адресою : АДРЕСА_1 , виділено йому в натурі відповідно до висновку експерта № 12340/17-44 від 29 серпня 2018 року , приміщення 10 поверху: житлова кімната № 7 (площею 16, 4 кв.м), житлова кімната № 8 (площею 16, 5 кв.м), житлова кімната № 10 (площею 24, 4 кв.м), хол № 6 (площею 21, 3 кв.м), санвузол № 9 (площею 7, 1 кв.м).

В решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 . Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_2 , в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року залишено без змін.

Питання щодо розподілу судових витрат колегія суддів не вирішувала.

До Київського апеляційного суду надійшла заява адвоката Кошалковської Н.В. про ухвалення додаткового рішення, до заяви додані докази понесених витрат. Клопотання мотивоване тим, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач поніс судові витрати на правову допомогу та надав суду відповідні докази, однак, витрати розподілено не було.

Заперечення на вказану заяву від інших учасників справи не надходили.

Колегія суддів доходить висновку про задоволення заяви та ухвалення додаткового судового рішення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 12 ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Крім цього, пунктом 1 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1-6 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Ухвалюючи по справі судове рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 суд не вирішував питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з цим, як видно із матеріалів справи, ОСОБА_1 понесла витрати на правову допомогу, пов`язані із розглядом апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року.

На підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представник відповідача надав суду: копію договору про надання правової допомоги, укладеного між адвокатом Кошалковською Н.В. та ОСОБА_1., додаткову угоду №1 до вказаного договору, акт приймання-передачі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання професійної правничої (правової) допомоги №ОУ-0000018, рахунок фактуру №СФ-0000038 від 19 вересня 2022 року на суму 20 000 грн та квитанцію від 01.03.2023 року про сплату за вказаним рахунком.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, враховує, що у задоволенні апеляційної скарги позивача було відмовлено.

За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання адвоката Кошалковської Н.М. в інтересах ОСОБА_1 про стягнення судових витрат та прийняти постанову, якою стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Керуючись ст.ст.133, 137, 246, 270 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П о с т а н о в и в :

Заяву адвоката Кошалковської Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації понесених судових витрат на правову допомогу 20 000 (двадцять тисяч) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Реквізити сторін:

ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Головуючий

Судді