Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3167/22

номер провадження 2/695/420/23

18 січня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ушакової К.М.

за участю секретаря судового засідання Солдат К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач фактично не проживає за адресою своєї реєстрації більше чотирьох років. Реєстрація відповідача за вказаною вище адресою заважає позивачу повноцінно користуватись належним їй майном.

Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 11.11.2022 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відзив на позовну заяву не подав.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 02.02.2001 ОСОБА_1 у спадкувала Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору дарування частки житлового будинку від 02.09.2021 ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.09.2021 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава для державної реєстрації: договір дарування від 02.09.2021 реєстр №1341.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.11.2022 ОСОБА_1 на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину від 02.02.2001 №378.

Згідно довідки, виданої стостою Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району від 08.11.2022 №526, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , але фактично не проживає за місцем реєстрації більше чотирьох років.

Згідно акту обстеження житла від 08.11.2021 за адресою по АДРЕСА_1 встановлено, що в даному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , 1986 року народження, але не проживає більше чотирьох років. Будинком не користується, комунальні послуги не сплачує.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Правовою позицією Верховного Суду України щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням від 16 грудня 2016 року у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року передбачено, що частиною першою ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство.

В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57цс11 сформульована правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

У зв`язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

З огляду на вказане вище, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач в будинку АДРЕСА_1 не проживає більше чотирьох років, суд приходить до висновку, що останнього слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням з подальшим зняттям його з реєстрації за вказаною адресою.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 (проживає по АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований по АДРЕСА_1 ; серія, номер паспорта та реєстраційний номер облікової картки платника податківв матеріалах справи відсутній) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: К.М. Ушакова