Справа № 127/5805/23
Провадження № 4-с/127/18/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бессараб Н.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності та зобов"язання вчинити дії начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 із вказаною скаргою.

Вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 та додані до неї документи, судом встановлено, що дана скарга не підлягає розгляду судом в порядку цивільного судочинства.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зазначена норма є загальною і стосується усіх випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності відділу державної виконавчої служби, крім тих, що передбачені прямо в окремому законі.

Такий порядок судового оскарження передбачено спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі Закон), відповідно до частини першої якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону.

Положеннями частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлений загальний порядок оскарження дій державного виконавця, зокрема, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто, як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та його примусовим виконанням.

Згідно доданих до скарги документів встановлено, що відносно ОСОБА_1 відкрито виконавчі провадження щодо стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення, які ухвалювалися органами поліції, а не судом.

Разом з тим, не додано будь-яких належних доказів того, що штрафи були накладені саме судом на ОСОБА_1 .

Положеннями частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений спеціальний порядок оскарження дій державного виконавця, а саме: рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У даному випадку ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою про визнання незаконною бездіяльності та зобов"язання вчинити дії начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), зокрема, щодо відкритих виконавчих проваджень про стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення, виданих УПП у Вінницькій області.

Законодавством встановлений спеціальний порядок оскарження таких дій державного виконавця, а саме: передбачено звернення особи лише в порядку адміністративного судочинства.

Отже, в частині 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» міститься пряма вказівка, що саме в порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Згідно з вимогами статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що скарга ОСОБА_1 не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, тому необхідно відмовити у відкритті провадження.

Керуючись ст. ст. 186, 260, 447 ЦПК України, ст. 74 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження», -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання незаконною бездіяльності та зобов"язання вчинити дії начальника Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідні дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб) слід оскаржувати в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: