Дата документу 18.01.2023 Справа № 331/44/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №331/44/21 Головуючий у 1 інстанції Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/288/23 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кримської О.М.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя» про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» про визнання недійсним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що зазначений правочин в силу ст. 228 ЦК України, є таким, що порушує публічний порядок та порушує його конституційні права володіти, користуватися і розпоряджатися його власністю, а саме квартирою АДРЕСА_1 , оскільки він не був повідомлений про проведення зборів, ніяких зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 30.11.2019 не проводилось, або вони проводились з порушенням процедури проведення таких зборів та прийняття на них рішень, визначених ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», а отже у ОСОБА_3 були відсутні повноваження на укладання оспорюваного договору від імені співвласників багатоквартирного будинку.

Просив суд визнати недійсним договір № 04/12/2019-01 від 04 грудня 2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , в особі уповноваженої: ОСОБА_3 , яка діяла на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 30.11.2019 року та Товариством з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі в повному обсязі.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додав клопотання про виклик свідків.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про виклик свідків огляду на те, що судом першої інтонації було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання у зв`язку пропуском строку подачі вказаного клопотання до суду першої інстанції. При зверненні до апеляційного суду з клопотанням про виклик свідків ОСОБА_1 не зазначив поважних причин не подання такого клопотання до суду першої інстанції в строки визначені ЦПК України.

ОСОБА_3 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишення без задоволення з огляду на наступне.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище нормам процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладення договору № 04/12/2019-01 від 04 грудня 2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, згідно зі змісту статті 228 ЦК України, не є правочином, який порушує публічний порядок, оскільки позивачем не доведено існування обставин, з якими стаття 228 ЦК України пов`язує правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Також позивач не зазначає, який саме інтерес держави чи суспільства порушено спірним правочином, та не обґрунтовує які суттєві основи правопорядку порушено вчиненим правочином. Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним Договору №04/12/2019-01 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 04.12.2019 року, укладеного між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Запоріжжя», визначив відповідачем по справі фізичну особу ОСОБА_3 , яка не є стороною спірного договору.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

30 листопада 2019 року відбулися збори співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 , на яких співвласниками, зокрема, були прийняті рішення: про визначення управителем ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» для укладання договору на управління багатоквартирним будинком з індивідуальним тарифом; про обрання ОСОБА_3 уповноваженою особою співвласників багатоквартирного будинку на укладання, внесення змін та розірвання з управителем договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Результати зборів оформлені протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 від 30.11.2019 року.

На підставі вказаного рішення зборів, 04.12.2019 року, між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», був укладений Договір №04/12/2019-01 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Від імені співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 даний договір підписаний уповноваженою співвласниками особою - ОСОБА_3 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Положеннями ч.1 ст. 203 та ч.1 ст. 215 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою для його недійсності.

Положеннями частин другої та третьої статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України, загальним правовим наслідком недійсності правочину є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку із вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

Згідно ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем. Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Управитель протягом одного місяця після підписання з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (змін до нього) зобов`язаний надати або надіслати рекомендованим листом кожному співвласнику примірник такого договору (змін до нього), завірений підписом і печаткою управителя (за її наявності).

Договір з управителем укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Відповідно до п. 2 Закону України «Про внесення змін до розділу IV«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» щодо термінів застосування фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері комерційного обліку теплової енергії та водопостачання та до розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо уточнення порядку введення в дію Закону» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено пунктом 3-1 такого змісту:

«3-1. Договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Пільги та субсидії для відшкодування витрат з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надаються до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

До затвердження Кабінетом Міністрів України Типового договору сторони укладають договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за формою та на умовах, погоджених між управителем та співвласниками, а у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах - виконавчим органом місцевої ради (або іншим органом- суб`єктом владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг)».

В силу приписів ч.1 ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» надані належним чином завірені копії протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та копії листків письмового опитування співвласників цього будинку.

Згідно порядку денного загальних зборів 30.11.2019 року, на обговорення та голосування були поставлені наступні питання: відкликання призначеного управителя будинку ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», визначення нового управителя будинку ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», вибори уповноваженої особи співвласників будинку під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем. При цьому на цих зборах було прийнято рішення щодо відкликання призначеного за конкурсом управителя будинку та визначення управителем будинку ТОВ «Місто для людей Запоріжжя». Також зборами було затверджено умови договору з управителем і обрано уповноважену особу співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем. Такою особою було визначено від будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 . Результати зборів оформлено протоколом, складеним 30.11.2019 року. Рішення на зборах прийняті шляхом голосування присутніх співвласників та шляхом письмового опитування співвласників, які не голосували на зборах.

З копії протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 30.11.2019 року вбачається, що листків письмового опитування співвласників вказаного житлового будинку щодо визначення управителя, «за» проголосували 86 співвласників будинку, загальна площа квартир та/або нежитлових приміщень яких становить 4903,97 кв.м.

Згідно ч.4 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» колективний договір про надання комунальної послуги укладається з виконавцем такої послуги особою, уповноваженою на це співвласниками, від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку. Такою уповноваженою особою може бути: співвласник багатоквартирного будинку; управитель багатоквартирного будинку; уповноважений орган управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку; правління житлово-будівельного кооперативу; інша фізична чи юридична особа, уповноважена рішенням співвласників (уповноваженого органу управління об`єднання співвласників багатоквартирного будинку).

За приписами п.3 ч.2 ст.10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про: обрання уповноваженої особи (осіб) співвласників під час укладання, внесення змін та розірвання договору з управителем, здійснення контролю за його виконанням.

Відповідно до змісту протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 від 30.11.2019 року, співвласники прийняли рішення: про визначення управителем ТОВ «Місто для людей Запоріжжя» для укладання договору на управління багатоквартирним будинком з індивідуальним тарифом; про обрання ОСОБА_3 уповноваженою особою співвласників багатоквартирного будинку на укладання, внесення змін та розірвання з управителем договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Позивач не надав ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів скасування рішень зборів співвласників багатоквартирного будинку позивач суду не надав.

Судом першої інстанції встановлено, що як на підставу недійсності договору № 04/12/2019-01 від 04 грудня 2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, позивач посилається на ст. 228 ЦК України, зазначаючи, що оспорюваний правочин порушує публічний порядок, його права на володіння, користування та розпорядження належною йому квартирою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору з підстав порушення публічного порядку, оспорюючи правомірність правочину, має довести існування обставин, з якими стаття 228 ЦК України пов`язує правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Згідно частин першої, другої статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Положеннями вказаної статті визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку. З огляду на зазначене, можна зробити висновок, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними, як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Так, статтею 216 ЦК України визначено, що наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами .

Згідно ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Виділяючи правочин, який порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. Категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладення договору № 04/12/2019-01 від 04 грудня 2019 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, згідно зі змісту статті 228 ЦК України, не є правочином, який порушує публічний порядок, оскільки позивачем не доведено існування обставин, з якими стаття 228 ЦК України пов`язує правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Також позивач не зазначає, який саме інтерес держави чи суспільства порушено спірним правочином, та не обґрунтовує які суттєві основи правопорядку порушено вчиненим правочином.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним Договору №04/12/2019-01 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 04.12.2019 року, укладеного між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 та ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», визначив відповідачем по справі фізичну особу ОСОБА_3 , яка не є стороною спірного договору, а відповідно не може бути відповідачем у цій справі.

Вказане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 463/1540/14-ц.

З огляду на наведене колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України, дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються з огляду на те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено які саме його цивільні права або законні інтереси порушує спірний договір, а всі посилання позивача стосуються безпосередньо самих сторін спірного договору. Доказів наявності підстав для правового захисту прав або законних інтересів позивача у спірному договорі, позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 січня 2023 року.

Головуючий

Судді: