Справа № 346/5443/22
Провадження № 22-ц/4808/433/23
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю особи, яка подала апеляційну скаргу, заявниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Атаманюка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гвіздецька селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Атаманюка Володимира Михайловича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Яремин М.П. 31 січня 2023 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Атаманюк В.М. звернувся із заявою про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 .

Її хрещені батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали з нею по сусідству по АДРЕСА_2 . Оскільки у них не було дітей, родичів та осіб, які могли б піклуватись про них, заявниця здійснювала за ними догляд. Фактично вони проживали однією сім`єю за місцем проживання заявниці, вели спільне господарство, обробляли земельну ділянку, доглядали за будинком, робили ремонтні роботи, мали спільний бюджет, купували необхідні речі в інтересах сім`ї.

Після смерті ОСОБА_2 допомагала ОСОБА_3 (яка останні роки свого життя була лежачою) із належним їй домогосподарством, доглядала за нею, забезпечувала лікуванням, а після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснила поховання.

З метою оформлення спадщини звернулася до приватного нотаріуса. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з підстав відсутності доказів родинних відносин зі спадкодавцем, а також підтвердження проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років до часу відкриття спадщини.

Факт її проживання разом з померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , незважаючи на різне місце реєстрації, підтверджується заявами свідків, а також долученою фототаблицею про непридатність житла ОСОБА_3 до проживання.

Просила встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , 1937 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Остапківці Коломийського району Івано-Франківської області, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-2).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2023 року в задоволенні заяви відмовлено (а.с.36-40).

Не погодившись з рішенням суду представником ОСОБА_1 адвокатом Атаманюком В.М. подано апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, ненадання належної оцінки всім доказам та без врахування всіх фактичних обставин справи.

Вказує, що оскільки у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не було прямих родичів та людей, котрі могли б піклуватися про них, заявниця взяла на себе відповідальність по догляду за хресними батьками.

Після смерті ОСОБА_3 постало питання про оформлення спадщини, а саме квартири АДРЕСА_3 . У подружжя ОСОБА_4 дітей не було, будь-які спадкоємці, окрім заявниці, які б претендували на спадщину, відсутні.

Наголошує, що факт проживання ОСОБА_1 зі своїми хресними батьками підтверджується заявами свідків, із яких встановлено, що вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Окрім того, доданою фототаблицею підтверджується, що житло ОСОБА_3 було непридатним до проживання.

Незрозумілим для заявниці є те, чому суд ухвалив таке рішення, адже нею подано достатню кількість доказів спільного проживання з померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ніхто не претендує, не оспорює та не оскаржує права заявниці на спадкування.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити повністю. Одночасно просить розглянути апеляційну скаргу без присутності ОСОБА_1 та її представника (а.с.45-46).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явися представник третьої особи Гвіздецької селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області, про причини неявки не повідомив, хоча про день місце та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності заінтересованої особи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши пояснення заявниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Атаманюка В.М., суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд виходив положень ст. 315 ЦПК України, ст. 1216,1258,1268,1269,1270 ЦК України, ст.3 СК України, встановивши, що заявницею не надано належних та допустимих доказів, на яких ґрунтуються заявлені нею вимоги, а надані нею документи достатньо та достовірно не підтверджують факт її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. В долучених нею письмових доказах (пояснення свідків) відсутнє посилання на конкретні дати проживання, що не може свідчити про факт проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю протягом не менше 5 років до відкриття спадщини, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання такого факту доведеним.

З таким висновком апеляційний суд не погоджується з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20).

Із матеріалів справи встановлено, що після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) залишилося спадкове майно, спадщину на яке ніхто не оформив. Після смерті ОСОБА_2 в управління спадковим майном вступила ОСОБА_1 (заявниця ), яка також здійснювала постійний догляд за хворою ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 здійснювала догляд за спадковим майном. Заповіти від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у виконкомі вказаної сільської ради не посвідчувалися (а.с. 13, 14).

ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 .

Метою звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем було встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для підтвердження її статусу спадкоємця четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року справі № 175/225/17, у судовому порядку можуть бути встановлені лише ті факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частина третя статті 1268 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги, що встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право (право на спадщину заявниці). Такий спір може виникати, зокрема, і з органом місцевого самоврядування у разі відсутності спадкоємців.

Вимога ОСОБА_1 за наявності спору про право, якого ця вимога стосується, має вирішуватись в порядку позовного провадження відповідно до встановлених ЦПК України правил.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість розгляду заяви ОСОБА_1 в порядку окремого провадження, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із залишенням заяви про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на час відкриття спадщини без розгляду.

ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 315, 374,381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2023 року скасувати.

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Гвіздецька селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 03 травня 2023 року.