ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/37/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/7460/21 Категорія: 304090000 Кондрацька Н.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк»);

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник позивача адвокат Луньова Анна Геннадіївна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк») на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 899/06-034-301. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання AT «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків з 15жовтня 2019 року є АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до умов кредитного договору, позивач зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 62000 доларів США. Відповідно до договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором.

Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві, кредит. В свою чергу, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 16 серпня 2021 року має заборгованість 149944,17 доларів США, а саме: сума заборгованості за кредитом 56355 доларів США, сума заборгованості за відсотками 93589,17 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором між кредитором та іпотекодавцем, яким є ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, відповідно до якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальна площа 51,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: квартиру, загальною площею 51,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 899/06-034-301 у розмірі 149944,17 доларів США, а саме: суми заборгованості за кредитом 56355,00 доларів США, суми заборгованості за відсотками 93589,17 доларів США на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. А також стягнути солідарно з Відповідачів - на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що оскільки станом на день розгляду справи в Україні введений воєнний стан та внесені відповідні зміни до законодавства, які забороняють здійснювати проведення прилюдних торгів, а вимогою позивача є саме звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Крім того з урахуванням правової позиції Верховного Суду суд вказав, що іпотечним договором № ІД 899/06-034-301 від 10 травня 2007 року передбачено право іпотекодержателя на продаж від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу, а позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Луньова А.Г. подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі вказує, що посилання суду на зміни у законодавстві, що були внесені із введенням військового стану, не можуть бути підставою для ухвалення рішень про відмову у задоволенні позовів про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки норми Закону України «Про іпотеку» не втратили свою чинність, не були виключені з тексту Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Зазначає, що суд не звернув уваги, що позивач не заявляв позовних вимог про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, а просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», що не суперечить вимогам чинного законодавства, а також умовам кредитного та іпотечного договорів.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказуючи на безпідставність позовних вимог ТОВ «Альфа-Банк» та пропущення позивачем строку позовної давності, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник АТ «Альфа-Банк» надіслала клопотання, у якому повідомила, що зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк», у зв`язку із чим внесено відповідні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також до державного реєстру банків.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. Представник позивача надіслала клопотання про розгляд справи без її участі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із матеріалами справи 10 травня 2007 між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 899/06-034-301, за умовами якого банк зобов`язався надати відповідачеві кредит у сумі 62000 доларів США.

Відповідно до договору, відповідач ОСОБА_1 зобов`язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором.

Пунктом 1.1.1 Договору визначено, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами (транш), зі сплатою 13% процентів річних в межах максимального ліміту заборгованості до 62000,00 доларів США. Кредит надається позивачу на споживчі цілі (п. 1.2).

Повернення кредиту здійснюється згідно графіка, викладеного в п. 1.1.2 Договору, рівними платежами по 345 доларів США щомісячно, починаючи з червня 2007 року і з кінцевим терміном погашення 09 травня 2022 року.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві, кредит у вказаному розмірі.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором 10 травня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір № ІД 899/06-034-301, відповідно до якого ОСОБА_2 передала кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальна площа 51,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року затверджено Передавальний акт та встановлено, що правонаступництво щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, а саме з 15 жовтня 2019 року.

Згідно із розрахунком заборгованості відповідач ОСОБА_1 не виконував умови кредитного договору, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка станом на 16 серпня 2021 року становить 149944,17 доларів США, у тому числі: сума заборгованості за кредитом 56355 доларів США, сума заборгованості за відсотками 93589,17 доларів США.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 1206-VII)).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. (частина перша статті 35 Закону № 1206-VII). Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону № 1206-VII).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону № 1206-VII реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону № 1206-VII. Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 4147 Закону України «Про іпотеку») незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку») якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Вказані правові висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 173/2158/16-ц.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що станом на день розгляду справи в Україні введений воєнний стан та внесені відповідні зміни до законодавства, які забороняють здійснювати проведення прилюдних торгів, а вимогою позивача є саме звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження».

Крім того, суд вказав, що іпотечним договором № ІД 899/06-034-301 від 10 травня 2007 року передбачено право іпотекодержателя на продаж від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі шляхом укладення договору купівлі-продажу, а позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції.

Так, позовними вимогами АТ «Альфа-Банк» є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», а не шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону. Отже позивачем обрано правильний спосіб захисту.

Посилання суду на встановлену законом заборону проведення прилюдних торгів на час введення воєнного стану в Україні, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, є не обґрунтованими. Так, враховуючи встановлені законом обмеження, суд не позбавлений можливості ухвалити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах, однак, виконання цього рішення буде призупинено на час дії воєнного стану в Україні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та є належним способом захисту порушеного права позивача.

Судом встановлено, що у травні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» зверталось до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за договором про надання не відновлювальної кредитної лінії від 10 травня 2007 року № 899/06-034-301 станом на 26 січня 2017 року в сумі 125557,26 доларів США, з яких: 56355 доларів США прострочена заборгованість за кредитом; 69202,26 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2018 року (справа № 711/4195/17), залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 15 серпня 2018 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Укрсоцбанк» у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду із такими вимогами.

Як вбачається із умов кредитного договору № 899/06-034-301 від 10 травня 2007 року, укладеного між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , що також встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2018 року, строк користування кредитом вважається таким, що сплив з 15 жовтня 2008 року, оскільки це передбачено п. 4.4 кредитного договору.

Так, відповідно до пункту 4.4 Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.2 - 3.3.17 цього Договору, порушення майновим поручителем умов договору визначеного п. 1.3 цього Договору, протягом більше, ніж п`ять днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеня).

Отже безпосередньо в Договорі про надання невідновлювальної кредитної лінії передбачені обставини при настанні яких умови договору змінюються та строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Згідно п. 3.3.8 Договору позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати всі транші кредиту в строки визначені в п. 1.1.2. Договору.

В пункті 1.1.2 Договору викладено графік погашення кредиту, - рівними платежами по 345 доларів США щомісячно, починаючи з червня 2007 року і з кінцевим терміном погашення 09 травня 2022 року.

Відповідно до пункту 2.5 кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно 10 (десятого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти (одночасно з погашенням Траншів кредиту відповідно до п. 1.1.2 цього Договору) на рахунок в Черкаській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк», а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості (а.с. 19-20) до 10 жовтня 2008 року ОСОБА_1 не вніс передбачений п. 1.1.2 Договору платіж в сумі 345 доларів США, та з 14 жовтня 2008 року за позичальником обліковується прострочена заборгованість на суму 345 доларів США, яка не була сплачена у порядку та строки передбачені Договором.

В подальшому ОСОБА_2 не дотримувався графіка погашення кредиту та сплати ануїтетних платежів відповідно до п.1.1.2 Договору.

Порушення позичальником своїх обов`язків передбачених п. 3.3.8. Договору тривало понад 5 днів.

Таким чином із 15 жовтня 2008 року строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а отже у позичальника ОСОБА_1 виникло зобов`язання протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеня). Тобто кредитним договором передбачено зміну строку виконання зобов`язання у зв`язку із порушенням позичальником умов договору.

Згідно із розрахунком заборгованості ОСОБА_1 неодноразово сплачував кошти в рахунок погашення боргу за кредитним договором після 15 жовтня 2008 року, тобто, вчиняв активні дії, які свідчать про визнання особою свого боргу відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК України. Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 03 березня 2012 року (а.с. 20 зворот).

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі № 201/15310/16.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у справі, що переглядається, АТ «Альфа-Банк» пред`явив позов про звернення стягнення на предмет іпотеки у листопаді 2021 року зі спливом позовної давності, оскільки пунктом 4.4 Кредитного договору, укладеного між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , передбачено зміну строку виконання зобов`язання у повному обсязі та внаслідок невиконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, строк користування кредитом сплив з 15 жовтня 2008 року. Отже право на позов щодо звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у позивача в жовтні 2008 року.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 152) та у відзиві на апеляційну скаргу вказувала про пропуск позивачем строку позовної давності. Позивачем питання щодо поновлення пропущеного строку із наведенням поважності причин його пропуску не ставилось.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права шляхом пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку зі тим, що апеляційний суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ «Альфа-Банк» та наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 899/06-034-301 від 10 травня 2007, укладеним між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , однак, позивачем пропущено строк позовної давності, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у цій постанові.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк») слід задовольнити частково, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк») задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 вересня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (яке змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді