ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2023 року м.Суми

Справа №591/4266/21

Номер провадження 22-ц/816/75/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 вересня 2022 року в складі судді Северинової А.С., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення складено 06 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Таргонія Вадима Миколайовича звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі- АТ «Укрзалізниця») про відшкодування шкоди, заподіяної смертю.

Свої вимоги мотивувала тим, що близько 21 год. 56 хв. ІНФОРМАЦІЯ_1 машиніст тепловоза ТЭП70-101 № 4316 ОСОБА_2 , рухаючись з боку станції Суми в напрямку станції Смородино, на станції Суми-Товарна 60 км пікет № 8 парної колії, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який внаслідок отриманих травм загинув. Тепловоз ТЭП70-101 № 4316 належить АТ «Укрзалізниця», а машиніст ОСОБА_2 знаходиться у трудових відносинах з відповідачем.

Позивач є дочкою померлого ОСОБА_3 . Внаслідок його смерті позивачу було заподіяно моральну шкоду. Той факт, що батько загинув насильницькою смертю - під потягом, завдає їй додаткових моральних страждань. Після смерті батька позивач відчуває пригнічення, гостре відчуття несправедливості, оскільки трагічна подія забрала рідну людину, чим було зруйновано важливий життєвий зв`язок. Щодо часу та зусиль для відновлення попереднього стану - він ніколи не буде відновлений, оскільки смерть є невідворотною та непоправною втратою. Смерть батька є психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди оцінює у 280000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 280 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50 000 грн.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь на користь держави судовий збір у сумі 500 грн 08 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з врахуванням обставин справи, зокрема, те, що потерпілий, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, йшов по колії перед поїздом, що наближався, та доводи щодо грубої необережності потерпілого, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, відтак дійшов висновку для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 50 000 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, відповідач АТ «Укрзалізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим внаслідок неправильної оцінки доказів та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог; витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що визначений судом розмір грошового відшкодування не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Вважає, що суд при визначенні розміру відшкодування не врахував інші обставини, що мають істотне значення та підтверджуються наявними у матеріалах доказами: позивач є дорослою, самодостатньою та фінансово незалежною особою, давно проживала окремо від потерпілого, останні два місяці з ним не спілкувалася, оскільки перебувала з ним в конфлікті. Тому, на думку відповідача, вона не зазнала суттєвих змін у життєвих та виробничих зв`язках у зв`язку зі смертю потерпілого.

Наголошує на тому, що позивач ні в позовній заяві, ні під час судого засідання не обгрунтувала розмір моральної шкоди. Вона не зазначила, з яких міркувань виходила, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

У відзиву позивача, останній заперечує проти задоволення апеляційної скарги, оскільки присуджений судом грошовий еквівалент відшкодування моральної шкоди відповідає практиці Верховного Суду.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу і просила зменшити суму відшкодування моральної шкоди з урахуванням висновків суду касаційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 (а.с. 11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3. помер (а.с. 10).

Причиною смерті згідно лікарського свідоцтва про смерть № 333 від 20 травня 2019 року вказана: сполучена тупа травма тіла (а.с. 9).

У ході досудового розслідування встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 21-години 56 хв. машиніст ОСОБА_2 , керуючи тепловозом ТЭП70-101 №4316, рухаючись з боку ст. Суми в напрямку ст. Смородино, на станції Суми-Товарна 60 км пікет №8 парної колії, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який намагався перейти через колію в непризначеному для цього місці, справа наліво відносно напрямку руху поїзду (зі слів машиніста). Унаслідок наїзду останній помер на місці події.

Відповідно до висновку СМЕ №425/317 від 08 липня 2019 року смерть гр. ОСОБА_3 настала внаслідок сполученої тупої травми тіла: відкритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи та склепіння черепу з пошкодженням головного мозку, пошкодженням грудного відділу хребта та розривом спинного мозку, перелом грудини, множинні переломи ребер. При судово-медичній експертизі крові виявлено спирт етиловий в концентрації - 3,99 ‰, що стосовно до живих осіб може відповідати тяжкому алкогольному отруєнню.

Також встановлено, що дії ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 2.5, 2.6 Правил. Дані невідповідності полягають у тому, що ОСОБА_3 наблизився до залізничної колії на відстані менше п`яти метрів та йшов по колії перед поїздом, що наближався.

Постановою слідчого СВ Сумського ВП ГУНП в Сумській області Рибакова О.Ю. від 04 січня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001404 від 18 травня 2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с. 6).

Згідно з інформацією АТ «Укрзалізниця» від 07 червня 2021 року за № ЦЦТех-08/159 тепловоз ТЕП70 № 101 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Смородине» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_2 працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Смородине» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст тепловоза з 11 серпня 1998 року по теперішній час (а.с. 8).

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч.3 ст. 23 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам, дітям, а також іншим особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги з огляду на наступне.

В даній справі встановлено, що машиніст тепловоза ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на ОСОБА_3 , внаслідок чого останній помер.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з врахуванням глибини та тривалості моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті батька наявні правові підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди. Сам факт смерті батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань ОСОБА_1 і ці зміни у її житті є невідворотними.

Водночас місцевим судом при визначенні розміру моральної шкоди було враховано характер та обсяг заподіяння моральних страждань, факт смертельного травмування померлого ОСОБА_5 внаслідок його грубої необережності (порушення п. 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України), перебування його в стані алкогольного сп`яніння, що відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення відшкодування.

З врахуванням наведених обставин, та виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарг щодо залишення поза увагою суду першої інстанції існуючим у позивача з батьком конфліктним відносинам до його смерті, фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Оскільки ціна позову становить 280 000 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення у даній справі відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 січня 2023 року.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина