Ухвала

16 січня 2023 року

м. Київ

справа № 450/1918/14-ц

провадження № 61-429ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області

від 11 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу державної виконавчої служби (державного виконавця) Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про зобов`язання усунути порушення (відновити порушене право заявника),

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вищевказаною скаргою на бездіяльність органу державної виконавчої служби (державного виконавця) Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Пустомитівський ВДВС у Львівському районі Львівської області), в якій просив суд: визнати протиправною бездіяльність Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області; зобов`язати Пустомитівський ВДВС у Львівському районі Львівської області усунути порушення (відновити порушене право) шляхом зняття арешту

з нерухомого майна скаржника, накладеного постановою від 16 липня 2015 року ВП № 48145321.

Скарга обґрунтовувалась тим, що з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 09 червня 2021 року йому стало відомо про те, що 21 липня 2015 року на підставі постанови відділу ДВС Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

у виконавчому провадженні ВП № 48145321 від 16 липня 2015 року накладено арешт на все його нерухоме майно.

Також, накладено арешт на все його нерухоме майно 12 жовтня

2016 року на підставі постанови відділу ДВС Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП № 51998161 від 29 серпня 2016 року.

Листом від 12 липня 2021 року № 09-26/25118 ВДВС Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області повідомив ОСОБА_1 , що на виконанні перебувало ряд виконавчих проваджень щодо нього, зокрема, ВП № 48145321 та ВП № 51998161, за якими на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу.

На запит ОСОБА_1 від 10 серпня 2021 року про надання копій документів виконавчих проваджень ВП № 48145321 та

ВП № 51998161 та рахунків для сплати коштів за цими провадженнями, Пустомитівський ВДВС повідомив, що ВП №48145321 та ВП № 51998161 знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання, а також надав реквізити рахунків для перерахування коштів, що були предметом стягнення у зазначених виконавчих провадженнях. Щодо зняття арешту з нерухомого майна скаржнику було відмовлено з посиланням на відсутність підстав, визначених статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» та повідомлено, що в інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області

від 11 травня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органу ДВС (державного виконавця) Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а скарга є необґрунтованою.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області

від 11 травня 2022 року скасовано та постановлено нову постанову.

Відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку звернення із скаргою.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу ДВС (державного виконавця) Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області, про зобов`язання усунути порушення (поновити порушене право заявника) залишено без розгляду.

Залишаючи скаргу без розгляду суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся до суду з пропущеним строком звернення до суду зі скаргою, питання про поновлення процесуального строку судом першої інстанції не вирішено, що призвело до розгляду скаргу по суті без вирішення питання про поновлення строку звернення із скаргою.

05 січня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня

2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року (надійшла до суду 09 січня 2023 року), вякій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення його скарги в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження», покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України «Про виконавче провадження» встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до частин першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 449 ЦПК України встановлено, що скарга може бути подана у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні.

Доведення факту, що сторона не знала про порушення свого права

і саме з цієї причини не звернулася своєчасно до суду за його захистом, недостатньо для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

Для поновлення строку звернення до суду заявнику потрібно довести наявність об`єктивних обставин, які свідчать про те, що заявник не знав і не міг дізнатись про порушення своїх прав.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ,

від 21 жовтня 2010 року).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з листа Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області від 12 липня 2021 року

№ 09-26/25118 вбачається, що у відділі на виконанні перебували декілька виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 .

Серед них, зокрема:

-ВП 48145321 з примусового виконання виконавчого листа від 28 травня 2015 року за № 450/1918/14-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» 25 509,71 грн боргу;

-ВП 51998161 з примусового виконання виконавчого листа від 02 червня 2016 року за № 450/243/16-ц, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 19 034,09 грн боргу.

На нерухоме майно ОСОБА_1 накладено арешт на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Гураль Л. П. від 16 липня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП 48145321, номер запису про обтяження: 10492192, та на підставі постанови старшого державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Гураль Л. П. від 29 серпня

2016 року про арешт майна боржника у ВП 51998161, номер запису про обтяження 16875082.

Виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП 48145321

з примусового виконання виконавчого листа від 28 травня 2015 року за № 450/1918/14-ц повернутий стягувачу відповідно до вимог пункту 7 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», про що 23 грудня 2016 року державним виконавцем відділу винесено постанову.

Виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП 51998161

з примусового виконання виконавчого листа від 02 червня 2016 року за № 450/243/16-ц повернутий стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Листом від 26 серпня 2021 року № 09-26/30565 начальник Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області повідомив ОСОБА_1 , що надати копії документів по

ВП 48145321 та ВП 51998161 не представляється можливим, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Із скаргою про визнання протиправною бездіяльності Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області та зобов`язання органу ДВС усунути порушення (відновити порушене право) шляхом зняття арешту з нерухомого майна скаржника, накладеного постановою

від 16 липня 2015 року ВП №48145321, ОСОБА_1 звернувся до суду 27 квітня 2022 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що не є поважною причиною пропуску строку та обставина, що Пустомитівський ВДВС у Львівському районі Львівської області у листі від 12 липня 2021 року № 09-26/25118 повідомив ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для зняття арешту, накладеного на все його майно. Як вбачається, ОСОБА_1 отримав вказаний лист і, не погоджуючись із позицією, викладеною у ньому, 10 серпня

2021 року звернувся із скаргою до Пустомитівського ВДВС.

Суд апеляційної інстанції вірно вказав, що заявником не доведено неможливості подання ним даної скарги до суду в межах десятиденного строку з дня, коли він дізнався про порушення його прав, тобто з дня отримання ним листа Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області від 12 липня 2021 року № 09-26/25118 про відмову зняти арешт, накладений на майно.

Також суд апеляційної інстанції вірно зазначив, що надані заявником докази на підтвердження його скарги у своїй сукупності не доводять твердження заявника про поважність пропуску ним строку звернення із скаргою.

Доводи касаційної скарги зводяться до формальної незгоди

з оскарженим судовим рішенням та не дають підстав для його скасування, оскільки згідно з вимогами частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення

з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції законодавства України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики,

а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, то колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року

є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність органу державної виконавчої служби (державного виконавця) Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про зобов`язання усунути порушення (відновити порушене право заявника), відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник