Справа № 638/7422/21
Провадження № 2/638/699/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

за участю

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2021 позивач ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 10.08.1985 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який розірвано рішенням суду від 26.01.2018. 24.04.2019 ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від зазначеного шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , помер. ОСОБА_6 за період шлюбу з ОСОБА_1 спільно набули майно, зокрема автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 І GL 1584 (2004), чорний, номер кузова НОМЕР_1 , автомобіль марки Honda CR-V 1997 (2008) чорний, номер кузова НОМЕР_2 , автомобіль марки ВАЗ 21093 1500, (1997), бежевий кузов № НОМЕР_3 . Також спільно нажитим майном є земельна ділянка площею 0,0046 га, за адресою АДРЕСА_1 , розташована у АДРЕСА_2 , нежитлова будівля 28/100 частини 135,1 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 , нежитлове приміщення , торгово- офісне приміщення за адресою АДРЕСА_1 . Зазначене майно придбане подружжям за час шлюбу. Оскільки, вказане майно не було включено до спадкової маси, порушуються майнові права осіб, зокрема право на спадкування ОСОБА_4 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , які є спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_6 у порядку першої черги спадкування. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати зазначене майно, набуте за період шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6

08.07.2021 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

15.09.2022 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова підготовче засідання у справі закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача.

Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову зазначила, що визнання права спільної сумісної власності на майно, що придбано подружжям один із яких помер не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки фактично судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, зазначив, що позивачем не правильно обрано спосіб захисту.

Третя особа ОСОБА_5 , у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив.

Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд, вислухавши представника відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яке видане 07.10.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис 14431 (том 1 а.с. 15).

За життя ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 (відповідач у справі) з 10.08.1985, який розірвано заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.01.2018 (том 1 а.с. 28-29).

У подальшому ОСОБА_6 уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу, яке видане 24.04.2019 Куп`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 42 (том 1 а.с. 14).

Окрім того, у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження, яке видане Куп`янським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 310 (том. 1 а.с. 13).

З наданої позивачем довідки Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС В Харківській області від 05.02.2021 №31/20-379 вбачається, що, зокрема, автомобілі Mitsubishi Lancer 1.6 І GL 1584 (2004), чорний, номер кузова НОМЕР_1 , 14.04.2005 зареєстрований за ОСОБА_1 , автомобіль марки Honda CR-V 1997 (2008) чорний, номер кузова НОМЕР_2 , 16.12.2008 зареєстрований за ОСОБА_1 , автомобіль марки ВАЗ 21093 1500, (1997), бежевий кузов № НОМЕР_3 , 23.09.1997 зареєстрований за ОСОБА_1 (том 1 а.с. 26-27).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №240044102 від 11.01.2021 підтверджується, що ОСОБА_1 підтверджується, що ОСОБА_1 на прав власності належить, зокрема, земельна ділянка кадастровий номер :37:015:0072, розташована за адресою АДРЕСА_1 , право власності набуто 11.11.2016, розмір частки становить 1; двокімнатана квартира, загальною площею 53,3, розташована за адресою АДРЕСА_2 , право власності набуте 15.12.2014, розмір частки 1; нежитлова будівля, розташована за адресою АДРЕСА_3 , право власності набуте 22.02.2012, розмір частки 1; торгово- офісне приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , право власності набуте 25.07.2006, розмір частки 1 (том 1 а.с. 30-34).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18 зазначено, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_4 , яка діє також в інтересах доньки ОСОБА_3 , посилалась на те, що нерухоме та рухоме майно, набуте за період шлюбу померлого з ОСОБА_7 не включене до спадкової маси, чим порушуються майнові права, зокрема, право на спадкування ОСОБА_4 та малолітньої доньки ОСОБА_3 , які є спадкоємцями першої черги померлого ОСОБА_6 .

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Доказів того, що за життя ОСОБА_6 звертався до суду з позовом про поділ майна подружжя чи про визнання майна, набутого подружжям за час шлюбу, особистою приватною власністю матеріали справи не містять та сторонами не надано.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За правилами ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 12 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що вона зверталась до нотаріальної контори та їй було відмовлено в оформлені права на спадщину.

Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Ч. 4 ст. 25 ЦК України передбачає, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18), від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 28 липня 2021 року у справі № 148/2418/15 (провадження № 61-5860св21), від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/10030/18 (провадження № 61-6096св20) викладено правовий висновок про те, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18 (провадження № 61-18714св19) вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивач не довела наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування і що матеріали справи не містять доказів щодо відмови нотаріуса в оформлені їй права на спадщину, отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Аналогічний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №759/7632/20 від 28.12.2022.

Судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 60, 70 СК України, ст. ст. 25, 316, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1226, 1261-1265, 1270 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серія НОМЕР_5 , зареєстрована АДРЕСА_2 .

Суддя - І.В. Семіряд