Справа № 276/1831/22
Провадження по справі №2/276/35/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Збаражського А.М.,

за участю секретаря судового засідання Ігнатенко О.М.

розглянувши в спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

в с т а н о в и в:

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття, а далі у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття сином ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначила, що в період перебування в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час відносини з відповідачем погіршились, ОСОБА_2 не надає достатньо коштів на утримання дітей, а доходу, який вона отримує, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості, не вистачає. Самостійно вона не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. Згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дітей не досягнуто. Водночас, ОСОБА_2 є працездатною особою, інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї на утриманні не має.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.11.2022 року відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначив, що він проживає разом з позивачем та дітьми, всі матеріальні витрати він несе особисто, що включає: оплату комунальних послуг, забезпечення продуктами харчування, одягом, іграшками та засобами особистої гігієни, а також витрати на навчання дітей (гуртки, шкільне приладдя). Також ним повністю забезпечується матеріальний добробут родини, відкрито два депозитні рахунки на дітей, оплачує послуги мобільного зв`язку, яким користуються його діти. Він працює як фізична особа-підприємець, водночас є інвалідом з дитинства 2-ї групи. Вважає безпідставними доводи позивача про те, що ним не надається достатньої матеріальної допомоги.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про шлюб від 11.03.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.сп. 5).

Сторони є батьками малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.сп.6-7). Згідно довідки про склад сім`ї та довідки №268 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, діти проживають разом з батьками в АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії посвідчення № НОМЕР_1 ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності з дитинства 2-ї групи безстроково.

Довідкою Новоборівського ліцею №113 від 12.12.2022 стверджується, що ОСОБА_2 приймає активну участь у навчанні та вихованні дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відвідував батьківські збори, турбується про шкільне життя дітей, багато років підряд надавав благодійну допомогу під час проведення поточних ремонтів.

18.01.2022 відповідачем відкрито в АТ КБ «ПриватБанк» вкладні рахунки на дітей з початковою сумою вкладу на 2000,00 гривень.

Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), «Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частин 1, 2 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно частин 1-3 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Заперечуючи проти позову про стягнення аліментів, відповідач посилався на те, що він проживає разом з позивачем та дітьми, всі матеріальні витрати, що включає: оплату комунальних послуг, забезпечення продуктами харчування, одягом, іграшками та засобами особистої гігієни, а також витрати на навчання дітей (гуртки, шкільне приладдя), він несе особисто, на підтвердження чого надав копії квитанцій та чеків.

Подані відповідачем докази підтверджують, що він проживає разом з дітьми, оплачує комунальні послуги та послуги зв`язку, придбав велосипед, відкрив два депозитні рахунки на дітей.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не заперечувала той факт, що вона з дітьми та відповідачем проживають за однією адресою, проте вважає, що батько зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, оскільки сторони не дійшли згоди щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати малолітніх дітей, відповідач не надає достатньо коштів на утримання дітей. Відтак, позивач, скориставшись наданим їй сімейним законодавством правом, звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

У даній справі спірні правовідносини пов`язані з матеріальним забезпеченням неповнолітніх дітей сторін. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Подані відповідачем докази беззаперечно не свідчать про забезпечення дітей на достатньому рівні. Суд враховує, що частина наданих чеків та квитанцій про витрати на продукти, засоби гігієни, одяг, не ідентифікує покупця цих товарів, квитанції про оплату послуг мобільного зв`язку не підтверджують, що цими послугами користуються саме діти сторін, а відкриття депозитних рахунків на дітей, кожному на суму 2000,00 грн, не вказує в сукупності з іншими встановленими обставинами, що діти щомісячно утримуються на належному рівні.

Суд також бере до уваги те, що відповідач хоч і має інвалідність з дитинства 2-ї групи, однак працює як фізична особа-підприємець. Доказів того, що він має на утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітню дочку чи сина та інше, суду не надано.

Керуючись принципом доцільності, справедливості та розумності, виходячи з найкращих інтересів дітей, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову (з 07 листопада 2022 року) і до досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття, а далі у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття сином ОСОБА_4 .

На переконання суду, такий розмір аліментів у достатній мірі відповідає заявленим позивачем потребам на утримання дітей, а також не є заздалегідь непомірними для їх сплати відповідачем.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76-79, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354, ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 07 листопада 2022 року і до досягнення дочкою ОСОБА_3 повноліття, а далі у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття сином ОСОБА_4 .

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя А.М. Збаражський