ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1913/22 Номер провадження 22-ц/814/2083/23Головуючий у 1-й інстанції Кіндяк І.С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Пікуля В.П., Панченка О. О.

за участю секретаря: Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними розписок про отримання коштів в борг,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Полтавського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними розписок про отримання коштів в борг.

15 червня 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Шиян В.О. звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу:

- на земельну ділянку, площею 2,49 га, що розташована за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с/рада. Михнівська, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :07:002:0638, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28, номер запису про право власності: 2860722, власник ОСОБА_2

- на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 23,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

- на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_2 - до вирішення справи по суті, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2022 року про забезпечення позову по справі № 545/1913/22 - задоволено.

До прийняття рішення по суті по цивільній справі № 545/1913/22, забезпечити позов, а саме: накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме:

- на земельну ділянку, площею 2,49 га, що розташована за адресою: Полтавська область, Лубенський район, с/рада. Михнівська, цільове призначення «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», кадастровий номер :07:002:0638, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28, номер запису про право власності: 2860722, власник ОСОБА_2

- на житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 23,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

- на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_2 , до розгляду справи по суті.

Ухвала мотивована тим, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

З вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_2 та подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати. Апелянт вважає, що ухвала постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

Вважає, що заявником не наведено обгрунтування доцільності вжиття заходу забезпечення позову. Зазначає, що ОСОБА_3 дійсно зареєстрував намір власника земельної ділянки щодо її продажу, оскільки відповідно до нових вимог продажу орендованого майна, а саме земельної ділянки сільськогосподарського виробництва, у разі виникнення у власника земельної ділянки мети її продажу, якщо остання знаходиться в оренді, власник повинен надати можливість орандарю скористатися першим правом ї придбання, про що він повідомляє орендаря, що також робиться запис нотаріусом в Державному реєстрі речових прав не нерухоме майно, та пропозиція продавця за яку ціну іде продаж. Проте, намір продати майно виникло у відповідача, ще до написання спірних розписок, а саме у січні 2022 року. Суд першої інстанції уваги на це не звернув, скористався записом ще за січень 2022 рік та формально обгрунтував імовірною загрозою невиконання рішення суду.

Вважає, що судом не мотивовано ризиків неможливості виконання рішення у разі не накладення арешту, а також не зазначено вчинення відповідачем дій, котрі можуть вплинути на подальше унеможливлення виконання рішення суду, та доказів, посилання на них, котрі підтверджують активні дії відповідача по відчуженню, приховуванню або знищенню майна.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року (справа № 658/485/21) зауважує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли наслідком невжиття заходів забезпечення позову є неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає інтереси як позивача, так і відповідача.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та доданих до неї документів, а також зі змісту позовної заяви випливає, що між сторонами виник спір щодо існування заборгованості за договором позики на загальну суму 15000,00 доларів США.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , згідно Державного реєстру речового права на нерухоме майно, зареєстрував намір власника земельної ділянки щодо її продажу.

Оскільки предметом спору є стягнення заборгованості за договорами позики в розмірі 15 000, 00 доларів США, накладення арешту на об?єкти нерухомого майна, мінімально впливатиме на повсякденне життя відповідача. Отже, обраний судом першої інстанції вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередно пов?язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.Вказане свідчить про обґрунтованість імовірності припущень, що належне відповідачу майно, за рахунок якого, у разі задоволення позову, буде можливе виконання рішення суду та погашення заборгованості перед позивачем.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого

обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи апелянта про лише потенційну (можливу) загрозу виконання відповідачами дій, спрямованих на утруднення виконання позитивного рішення суду у разі доведеності позовних вимог.

Окрім того, накладення арешту носить тимчасовий характер, не порушує право власності жодного із учасників цієї справи, та у разі визнання судом позовних вимог непідтвердженими, арешт підлягає зняттю за заявою заінтересованої сторони.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на нерухоме майно належне відповідачу, який має намір його відчужити, внаслідок чого може ускладнити чи унеможливити виконання рішення у разі задоволення позову.

Отже, обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки лише перешкоджає власнику можливість відчужувати майно, однак не обмежує власника у праві володіти і користуватися майном.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів залишає скаргу без задоволення як необґрунтовану, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.03.2023.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль