Справа № 465/1070/20 Головуючий у 1 інстанції: Марьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/2896/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на неповнолітню дитину,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на неповнолітню дитину.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2004 року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку, не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини починаючи з 16 червня 2004 року. В Франківському ВДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження № 54688720 з примусового стягнення аліментів.

Вказувала, що на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби ГТУЮ Київської області №3746 від 22 лютого 2019 року заборгованість по сплаті аліментів станом на 31 січня 2019 року складала 65 934,22 грн.

Зазначала, що на підставі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданого Франківським відділом державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУМЮ від 03 січня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 03 січня 2020 року становила 73 280,30 грн., заборгованість з червня 2018 року по грудень 2019 року становить 73 280,30 грн.

Стверджувала, що оскільки пеня яка стягується за рішенням суду не повинна перевищувати 100 відсотків заборгованості, то відпала необхідність обчислювати неустойку (пеню) по заборгованості аліментів за період з травня місяця 2014 року і тому неустойка (пеня) обчислюється з 01 лютого2018 року.

На думку позивачки відповідач має сплатити позивачу неустойку (пеню) по заборгованості аліментів за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року, але не менше 100% заборгованості, тобто не менше 73 280,30 грн.,а тому з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року розмір неустойки (пені) складає 131 742,50 грн.

Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь 73 280,30 грн. неустойки (пені) у зв`язку із заборгованістю по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини шалонової ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів на неповнолітню дитину - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 73 280 (сімдесят три тисячі двісті вісімдесят) гривень 30 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що він сплачував аліменти весь час із народження дитини.

Вказує, зо законодавством передбачено відповідальність саме за винну поведінку тобто за ухилення від виконання обов`язку, який він міг би виконувати, але не виконував, не зважаючи на суб`єктивні фактори.

В той же час стверджує, що з його доходів стягувався максимальний розмір аліментів, передбачений законом і на той час на його утриманні перебувало ще двоє неповнолітніх дітей, а зараз їх вже троє.

Звертає увагу суду, що він є інвалідом війни, непрацездатною особою і інших доходів крім пенсії не має.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на є дата складення повного судового рішення 16 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Місцевого суду Франківського району м. Львова від 05 квітня 2004 року було розірвано (справа №2-2221/04)

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилася дитина ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 23 серпня 2002 року.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 серпня 2004 року у справі № 2-8654 позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини з усіх видів заробітку, однак не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини, починаючи з 16 червня 2004 р.

Стягнуто з ОСОБА_1 51 грн. держмита в дохід держави.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження 11 вересня 2017 року Франківським районним судом м. Львова від 11 вересня 2017 року видано виконавчий лист № 2-8654/04, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів заробітку, не менше одного оподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини, починаючи з 16 червня 2004 року.

З розрахунку заборгованості по аліментах за період з червня 2018 по січень 2019 року, який складено старшим державним виконавцем Ірпінським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-8654/04 від 11 вересня 2017 року вбачається, що сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів (нарахована відповідно до статичних даних) станом на 31 січня 2019 року становить 74 895,67 грн.

Відповідно до заяви стягувача від 21 травня 2018 встановлено, що боржником з січня 2018 року по квітень 2018 року було сплачено аліменти на суму 8 961,45 грн.

Отже, остаточна заборгованість по сплаті аліментів станом на 31 січня 2019 року становить 74 895,67 грн. 8 961,45 грн. = 65 934,22 грн.

22 лютого 2019 року державним виконавцем Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області винесено постанову про передачу виконавчого провадження до Франківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 03 січня 2020 року, який складено державним виконавцем Франківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-8654/04 від 11 вересня 2017 року вбачається, що заборгованість за період з лютого 2019 року по грудень 2019 року станом на 03 січня 2020 року складає 73 280,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 СК України.

Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24).

В частині 2 ст.141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України: у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, а саме виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував вимоги чинного законодавства України та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц про те, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці, тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Звертаючись до суду, позивач просила стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року та надала відповідний розрахунок, з якого вбачається, що загальна сума пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період становить 1 317 42,50 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що поданий ОСОБА_2 розрахунок пені, що розрахований за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року, оскільки такий відповідає вимогам проведення розрахунку, викладеним у вказаній вище постанові Верховного Суду та дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі 73280,30 грн., що становить 100 відсотків заборгованості відповідача по аліментах за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що донька сторін ОСОБА_3 щомісячно отримує соціальну допомогу у зв`язку з тим, що вона є особою з інвалідністю з дитинства 1 групи, а також доводи щодо того, що на його утриманні знаходяться ще троє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу не спростовують вищевказаного висновку суду першої інстанції та батьківського обов`язку ОСОБА_1 щодо забезпечення своєї доньки ОСОБА_5 .

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи 26 квітня 2019 року виконавчим комітетом Львівської міської ради затверджено перелік учасників АТО, які отримали 100 000 грн., серед вказаного переліку є ОСОБА_1 , також він отримує щомісячно пенсію по інвалідності і останнім не доведено що за станом здоров`я він позбавлений можливості працювати.

За наведених обставин, судом першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини шалонової ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 червня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 73 280 гривень 30 копійок правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

В той же час, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір 840 гривень 80 копійок.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині стягнення з відповідача судового збору, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із посвідчень серія НОМЕР_2 від 09 грудня 2019 року та серія Є № 035162 24 листопада 2021 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням норм п. 4 статті 11 ЗУ «Про Соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - Військовослужбовці, які стали особами з інвалідністю внаслідок бойових дій, а також учасники бойових дій прирівнюються у правах до осіб з інвалідністю та учасників Другої світової війни.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 в розмірі 840 гривень 80 копійок в користь держави.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року до скасування в частині стягнення збору з ОСОБА_1 судового збору. В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2022 року в частині стягнення із ОСОБА_1 в користь держави судовий збір 840 гривень 80 копійок скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.