Справа № 445/2001/22
Провадження № 2/445/251/23
УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
05 січня 2023 року суддя Золочівського районного суду Львівської області Бакаїм М. В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що 19.03.2020 р. вона та відповідач уклали шлюб. Протягом останнього року сторони не підтримують спілкування, шлюб існує формально, дітей від шлюбу немає. До початку воєнної агресії росії проти України, позивач проживала та мала реєстрацію у м.Харкові, на теперішній час проживає у м.Золочів. Відповідач є громадянином Республіки Ірак.
Відповідно до позовної заяви та доданих до неї копій документів, позивачка є громадянкою України, а відповідач є громадянином Республіки Ірак, спільних дітей від шлюбу не мають.
В позовній заяві зазначена не повна адреса проживання відповідача: АДРЕСА_1 .
Згідно зі статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.
Згідно із статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону ; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Отже, у даному випадку суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження та застосовується право держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України .
Згідно із частиною першою статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до частини другої статті 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.
Відповідно до частини десятої статті 28 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.
З позовної заяви вбачається, що позивачем до матеріалів позову не долучено доказів на підтвердження проживання чи місця перебування відповідача на території України, не зазначено та не надано доказів останнього сумісного місця проживання подружжя.
Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України.
В позовній заяві не зазначені підстави які б надали суду право для застосування альтернативної підсудності за вибором позивача на підставі ч.2 ст.28 ЦПК України .
Порушення територіальної юрисдикції розгляду цивільної справи, має наслідком її скасування, відповідно до положень ч.1 ст.378 ЦПК України.
Жодних доказів, які б давали підставу для розгляду даної цивільної справи саме Золочівським районним судом Львівської області не встановлено, позивачем не надано.
Враховуючи, що спільних дітей від шлюбу сторони не мають, позивач позбавлена права застосування альтернативної підсудності даного позову за своїм зареєстрованим місцем проживання. Також відсутні підстави для визначення підсудності даного позову Золочівського районного суду і відповідно до частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", оскільки угоди про підсудність справи з іноземним елементом судам України та доказів на підтвердження проживання чи місця перебування відповідача на території України позивачем до матеріалів позову не долучено, позивач не зазначає та не надає доказів останнього сумісного місця проживання подружжя.
Враховуючи, що позовна заява не відповідає вимогамст.175 ЦПК України, його необхідно залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів. Якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.
Керуючись ст.185 ЦПК України, суд
У Х В А Л И Л А:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.
Надати строк для усунення недоліків - десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.
В разі неусунення до встановленого терміну недоліків, заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.
Копію ухвали надіслати позивачу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя М. В.Бакаїм