Справа № 214/4898/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2023 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Козлова Д. О.,
при секретарі Кіясь А. Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" про стягнення нарахованих, але не виплачених при звільненні сум, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
22 вересня 2022 року до суду представник позивача звернувся із даним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 01.02.2017 р. ОСОБА_1 було прийнято на посаду машиніста крана 4 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування №6 РУ-3 до ТОВ «Промремонти» за наказом №3/149к від 31.01.2017 р. Натомість, 12.04.2022 р. ОСОБА_1 було звільнено на підставі наказу № 3/16у від 12.04.2022 р. з посади машиніст крану 5-го розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування №6 за власним бажанням. При цьому за таким наказом позивачці було нараховано компенсацію за невикористану щорічну відпустку 33 календарних дні та компенсацію за невикористану додаткову відпустку за роботу у шкідливих умовах праці 8 календарних днів. Однак, не у день звільнення, ні станом на зараз вказані виплати здійснені їй відповідачем не були, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 . Таким чином ТОВ «Промремонти» заборгував ОСОБА_1 компенсацію за дні невикористаних основної відпуски 33 календарних дні та додаткової відпустки 8 календарних днів, внаслідок чого повинен сплатити на її користь середній заробіток за затримку при звільненні. На підставі викладеного просив суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 33 дні щорічної відпустки та за 8 невикористаних днів додаткової відпустки та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки належних їй при звільненні сум по день фактичного розрахунку, починаючи з 12 березня 2022 року, стягнувши також з ТОВ «Промремонти» на користь позивачки судові витрати, зокрема, на правничу допомогу в сумі 8000 грн.
Позивачка, ОСОБА_1 , та її представник, адвокат Бражник Д. С., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням провести розгляд справи за їх відсутності, підтримуючи при цьому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги повністю, які просили суд задовольнити.
Представники відповідача у судове засідання повторно не з`явились за невідомих суду причин, будучи повідомленими про час та місце слухання справи належним чином, не надавши заяв з проханням вирішити спір у відсутність ТОВ «Промремонти».
На підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд встановив, що підстави для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні.
При цьому за ч. 4 ст. 223 ЦПК в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Таким чином суд ухвалив заочне рішення за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
На підставі п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види щорічних відпусток, як основна відпустка (ст. 6 цього Закону) та додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону).
При цьому за змістом ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Згідно із ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) (в редакції на момент звільнення позивачки) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Згідно із ст. 116 КЗпП (в редакції на момент звільнення позивачки) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Відповідно до ст. 117 КЗпП (в редакції на момент звільнення позивачки) у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
У свою чергу за ч. 2 ст. 117 КЗпП (в редакції з 19 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч. 1 ст. 117 КЗпП, тобто не більш як за шість місяців.
Таким чином суд зазначає, що з моменту звільнення ОСОБА_1 з роботи на ТОВ «Промремонти» змінилась норма права щодо визначення періоду часу, за який в разі вирішення спору на користь працівникапро стягнення йому належних при звільнені коштів суд визначає розмір відшкодування за час затримки, тобто на період не більш як за 6 (шість) місяців.
Виходячи з наведеного обґрунтування при вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення чинної редакції даної норми, які діють з 19 липня 2022 року, оскільки на момент набуття ними чинності минуло менше 6 місяців з моменту звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Промремонти».
Також суд вказує, що на підставі ч. 2 ст. 233 КЗпП (в редакції на момент звільнення позивачки) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП (в редакції з 19 липня 2022 року) із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Отже, оскільки позивачка не одержувала письмового повідомлення від відповідача про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, а також оскільки вона звернулась до суду протягом тримісячного строку з моменту набуття чинності даної норми в редакції від 19 липня 2022 року, то суд дійшов переконання, що ОСОБА_1 не пропустила строки для звернення із даним позовом до ТОВ «Промремонти».
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала з 1 лютого 2017 року у ТОВ «Промремонти» на посаді машиніста крана 4 розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 6 РУ-3 за наказом №3/149к від 31.01.2017 р., звідки за наказом № 3/16у від 12.04.2022 р. ОСОБА_1 було звільнено 12 квітня 2022 року з посади машиніста крану 5-го розряду виробничої дільниці з ремонту устаткування № 6 за власним бажанням за ст. 38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки позивачки НОМЕР_1 та копією наказу ТОВ «Промремонти» № 3/16у від 12.04.2022 р.
З вказаним наказом ТОВ «Промремонти» про своє звільнення ОСОБА_1 була ознайомлена 12 квітня 2022 року під розпис.
Також за наказом ТОВ «Промремонти» № 3/16у від 12.04.2022 р. визначено, що ОСОБА_1 має компенсацію за невикористані 33 календарні дні основної відпустки за період роботи з 01.02.2021 р. по 12.04.2022 р., а також компенсацію за невикористані 8 календарних днів додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці за період роботи з 12.06.2021 р. по 12.04.2022 р.
При цьому за інформацією з виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 в АТ «ПУМБ» вбачається, що з моменту звільнення з роботи 12 квітня 2022 року станом на 1 вересня 2022 року ТОВ «Промремонти» не розрахувалось із позивачкою за компенсацію невикористаних нею 33 календарних днів основної відпустки та невикористаних 8 календарних днів додаткової відпустки.
На підставі пп. «А», «Л» п. 1 Розділу І «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках виплати працівникам компенсації за невикористані відпустки, а також інших випадках, коли згідно із чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно із п. 3 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у п. 4 Порядку.
Також відповідно до п. 5 Розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За п. 7 Розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
Згідно із п. 8 Розділу ІV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) зарплата визначається діленням зарплати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Суд встановив, що ТОВ "Промремонти" не виконало свого обов`язку перед ОСОБА_1 з проведення з позивачкою розрахунок у день її звільнення з виплати грошової компенсація за всі не використані нею дні щорічних відпусток.
Також відповідно до інформації від 9 січня 2023 року з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України за Формою ОК-7 та Формою ОК-5 відносно ОСОБА_1 вбачається, що позивачка працювала з лютого 2017 року до квітня 2022 року на підприємстві відповідача, на що останній нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, з якої були сплачені страхові внески роботодавцем.
З таких Форм ОК-7 та ОК-5 відносно ОСОБА_1 вбачається відомості про отримані доходи останньої за період її роботи на Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти".
Враховуючи, що ТОВ "Промремонти" за місцем своєї юридичної адреси кореспонденцію із суду не отримує, ухиляючись від виконання ухвал суду про надання витребуваної інформації про розмір середньомісячної, середньо годинної та середньоденної зарплати ОСОБА_1 , а також про відомості про розмір компенсації за невикористані дні щорічної відпустки ОСОБА_1 за 33 дні основної щорічної відпустки та 8 днів додаткової відпустки та про те, чи було сплачено їй таку компенсацію за невикористані дні відпусток.
Отже, зважаючи на те, що вказаний спір є трудовим, враховуючи інформацію з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України відносно ОСОБА_1 , то суд на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 вважає доцільним з метою захисту прав позиваки розрахувати розмір невиплаченої їй компенсації при звільненні за дні відпусток.
Таким чином за п. 7 Розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати компенсації за невикористані дні відпустки шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців, тобто за період з квітня 2021 року по березень 2022 рок включно, що становить відповідно до Форм ОК-7 та ОК-5 відносно ОСОБА_1 загалом 166583,14 грн., на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду за виключенням святкових та неробочих днів, що становить 354 дні (365 11 = 354) на підставі інформації з роз`яснень Міністерства економіки України Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік, внаслідок чого вбачається, що розмір середньої заробітної плати ОСОБА_1 для оплати компенсації за невикористані дні відпустки становить 470,57 грн. (166583,14 / 354 = 470,57).
Крім того, оскільки судом було визначено необхідність для захисту трудових прав ОСОБА_1 обрахувати на підставі інформації з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України середню зарплату позивачки на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», то враховуючи, що у судовому засіданні було встановлено факт не проведення оплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, то відповідач повинен сплатити на користь позивачки також середній заробіток за весь час затримки належних їй при звільненні сум по день фактичного розрахунку, однак не більше ніж за шість місяців.
З урахуванням переліченого та на підставі положень п. 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати середня заробітна плата обчислюється в даному випадку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи.
При цьому суд не погоджується із наданими представником позивачки розрахунками компенсації за невикористані ОСОБА_1 дні щорічних відпусток та середнього заробітку за час затримки належних їй при звільненні сум, оскільки вони були обраховані не у відповідності із «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Суд також зазначає, що відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати безпосередньо від розміру недоплаченої працівнику суми.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні за ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Аналогічні за змістом висновки наведені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц.
Аналогічна за змістом правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 29 липня 2020 року по справі № 212/6331/19.
Крім того суд зазначає, що помилкове зазначення у позовних вимогах ОСОБА_1 про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки належних їй при звільненні сум по день фактичного розрахунку, починаючи з 12.03.2022 року замість з 12.04.2022 року, не впливає на необхідність задоволення позову, оскільки звільнена з ТОВ «Промремонти» ОСОБА_1 була саме з 12 квітня 2022 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу.
Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так при подачі позову ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн. за вимоги про стягнення середнього заробітку, які були судом задоволенні, внаслідок чого з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню витрати з оплати судового збору в сумі 992,40 грн.
В той же час оскільки суд задовольнив вимоги ОСОБА_1 про стягнення боргу за компенсацію невикористаних днів відпусток, щодо яких вона була звільнена від сплати судового збору, то з ТОВ «Промремонти» також на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.
Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Суд встановив, що відповідно до договору про надання правничої допомоги від 19 вересня 2022 року, укладеного ОСОБА_1 із адвокатом Бражник Д. С., вбачається, що за надані послуги позивачка сплачує винагороду в розмірі 8000 грн. за надання консультацій (1000 грн.), складання позовної заяви (4000 грн.), а також в разі необхідності відповіді на відзив чи інших клопотань (1000 грн.), а також участь у судових засіданнях (2000 грн.), що також підтверджується актом приймання виконаних робіт від 22 вересня 2022 року та проведенням оплати послуг адвокату в сумі 8000 грн. за квитанцією № 43.
При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.
На підставі встановлених судом обставин, з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивачки на правничу допомогу в сумі 8000 грн. були належним чином доведені в сумі саме 5000 грн., оскільки вони були безпосередньо пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, зважаючи на категорію справи та її складність, а також при цьому дотримані критерії розумності їх вартості, виходячи з обсягу виконаних представником позивачки робіт, оскільки в іншій частині (3000 грн.) такі вимоги не були доведені за відсутності подання відповіді на відзив (інших клопотань) та участі в судових засіданнях, внаслідок чого суд вважає за необхідне витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі саме 5000 грн. стягнути з ТОВ «Промремонти».
Керуючись ст. 4-5, 13, 19, 76-81, 89, 133-141, 258-259, 263, 265, 280-282 ЦПК, -
Позов ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" про стягнення нарахованих, але не виплачених при звільненні сум, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти" на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 992,40 грн. та правничої допомоги в сумі 5000 грн., а загалом судові витрати в розмірі 5992,40 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 12 січня 2023 року.

Позивач:ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Промислові ремонти", , розташоване в м. Кривий Ріг на мікрорайоне Індустріальний 67 кв. 19.

Суддя Д. О. Козлов