Справа №336/532/23
Провадження № 2/336/941/2023
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2023 року м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в режимі відеоконференцзв`язку у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/532/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -
за участі: позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Котелевського К.В., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бабіча С.А., третьої особи: ОСОБА_3 , -
ВСТАНОВИВ:

Позивачка 13.01.2023 за допомогою засобів поштового зв`язку звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, з дати звернення до суду з позовом до досягнення сином 23-річного віку, але не більше, ніж до закінчення ним навчання, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За змістом позову, сторони перебувають у шлюбі з 24.04.1999, від шлюбу мають дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час звернення до суду в провадженні суду перебуває цивільна справа, предметом якої є розірвання шлюбу між сторонами. Одночасно із зверненням до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, відповідач повідомив, що припиняє брати участь в утриманні повнолітнього сина, таким чином, ОСОБА_3 перебуває на утриманні позивачки. Дитина є студентом 3 курсу Національного університету «Запорізька політехніка» на контрактній денній формі навчання, стипендію не отримує, самостійного доходу не має.

Як зазначає позивачка, відповідач є працездатною особою, призваний до ЗСУ, має постійний дохід та, відповідно, має можливість сплачувати аліменти на повнолітню дитину.

З підстав, передбачених ст. 141, 182, 199-200, 430 СК України, оскільки повнолітній ОСОБА_3 продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, а також виходячи зі спільного обов`язку батьків по утриманню дитини, позивачка просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою судді від 19.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Відповідачу визначено 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Заяв по суті справи від відповідача та третьої особи, а також зустрічної позовної заяви у справі подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Тому на виконання ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивачка ОСОБА_1 , її представник адвокат Котелевський К.В. та третя особа ОСОБА_3 під час розгляду справи позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позовну заяву. Позивачка повідомила, що плата за навчання сина щорічно становить 16 000,00 гривень.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бабіч С.А. в судовому засідання клопотання про зупинення провадження у зв`язку із несенням відповідачем військової служби не заявляв, що ставилось на обговорення учасників справи. Крім того, визнав позовні вимоги, діючи в інтересах відповідача та висловлюючи його позицію у даній справі, в частині, вважаючи за доцільне ухвалити рішення про щомісячне стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини сторін у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача. Повідомив, що на час розгляду справи шлюб між сторонами розірваний в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, як кожного доказу окремо, та у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку із таким.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1999, що підтверджено копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 24.04.1999. Шлюб розірваний в судовому порядку за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя, проте, станом на дату розгляду справи вказане судове рішення, ухвалене 02.02.2023 у цивільній справі №336/7461/22, провадження №2/336/814/2023, не набрало законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108743093).

Матеріалами справи підтверджено, що сторони мають спільну повнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.08.2000, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної адміністрації ЗМР), що визнається учасниками справи.

Сторонами також визнається та не потребує доказування відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, що ОСОБА_3 мешкає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на її утриманні, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Крім того, зазначені відомості відносно адреси реєстрації третьої особи перевірені судом перед відкриттям провадження у справі за даними реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи.

Судом встановлено за даними довідки №6962 від 26.12.2022, виданої деканом факультету міжнародного туризму та економіки Національного університету «Запорізька політехніка» О.О.Васильєвою, що ОСОБА_3 є студентом 3 курсу денної форми навчання за контрактом, спеціальність 242 Туризм, здобуває освітній ступінь бакалавра на вказаному факультеті вищого навчального закладу, стипендію не отримує. Термін навчання з 01.09.2022 до 31.08.2023. Згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів та утриманих податків (відповідь на електронний запит від 25.12.2022), ОСОБА_3 за 2022 рік доходу не отримував.

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_3 від 08.03.2022, ОСОБА_2 призваний на військову службу до вказаної військової частини. Середній щомісячний дохід відповідача становить 87 727,10 гривень, розрахований судом за період з серпня 2022 року по грудень 2022 року, виходячи із даних довідки про доходи №2015 від 10.12.2022, виданої командиром в/ч НОМЕР_4 та ТВО начальника ФЕС зазначеної частини.

Відомостей щодо працевлаштування та розміру доходу стороною позивача суду не надано, проте, позивачка ОСОБА_1 повідомила, що працевлаштована на посаді техніка-лаборанта ТОВ «Щедро», отримує постійний дохід, проти чого учасниками справи заперечень не висловлено.

Інших доказів сторонами у справі не надано, зокрема, не доведено й розміру щомісячних обов`язкових витрат на утримання позивачки, відповідача та повнолітньої дитини; річну вартість здобуття вищої освіти.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких нормативних положень чинного законодавства.

За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Способи захисту сімейних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.18 СК України.

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України.

Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

При цьому, згідно з нормою ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Із врахуванням наведених норм та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що третя особа ОСОБА_3 , який досяг повноліття, потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на контрактній формі навчання у навчальному закладі, стипендії не отримує, не працевлаштований, відповідно, не має власного доходу та має отримувати аліменти на своє утримання на час навчання для задоволення потреб та достатнього життєвого рівня, але не пізніше граничного віку, визначеного положеннями сімейного законодавства.

Як встановлено судом, відповідач отримує постійний заробіток, що зумовлює висновок суду про те, що ОСОБА_2 має змогу надавати кошти на утримання повнолітнього сина.

При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, судом, перш за все, враховується його законодавчо передбачений обов`язок по утриманню дитини та прожитковий мінімум для працездатних осіб, закріплений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», який становить 2 684 гривні.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховані відповідні правові висновки, висловлені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №635/1139/17, провадження № 61-350св17, від 13.04.2021 у справі №308/4214/18, провадження № 61-16005св20.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Так, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

З урахуванням наявних доказів, встановлених фактичних обставин справи, періоду стягнення аліментів, який завершиться із досягненням ОСОБА_3 23-річного віку у липні 2023 року, за умови продовження ним навчання, доведеного розміру заробітку відповідача, рівного обов`язку батьків з утримання дитини, суд, визначаючи частку аліментів, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини від доходу (заробітку) ОСОБА_2 до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови продовження навчання, щомісячно. Тому суд ухвалює рішення про часткове задоволення позову.

Суд наголошує, що сторона позивача, маючи можливість заздалегідь зібрати необхідні докази перед зверненням до суду із позовною заявою, не скористалась своїм процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність потреби в матеріальній допомозі саме у розмірі 1/4 частки від щомісячного заробітку (доходу) відповідача.

За змістом ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми, зокрема, ст. 191 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому вони підлягають стягненню саме з 13.01.2023 (дата надіслання позовної заяви до суду засобами поштового зв`язку).

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

За змістом ст. 141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 073,60 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при пред`явленні позову до суду.
Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 141, 213, 229, 245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 278-279, 430 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на час навчання, в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, з 13.01.2023 до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років за умови продовження навчання.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 073,60 (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) в дохід держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складений 10.03.2023.

Суддя: Л.А.Вайнраух