ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/39/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1438/16-ц Категорія: 305010200 Гудзенко В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Василенко Л.І.,
за участю секретаряЛюбченко Т.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубровської Олени Миколаївни на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення витрат на поховання, матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю годувальника, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, обґрунтовуючи його тим, що 12.02.2008 близько 19 год. 55 хв. ОСОБА_3 , керуючи автомобілем МАЗ 437141-272, д.н.з НОМЕР_1 та рухаючись по автодорозі Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка, здійснив наїзд на ОСОБА_5 . Внаслідок наїзду та отриманих травм останній помер на місці дорожньо-транспортної пригоди.

З цього приводу було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.286 КК України.

Автомобіль МАЗ 437141-272, д.н.з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 , належить ОСОБА_1 .

На час загибелі ОСОБА_5 його дружина - позивачка у даній справі ОСОБА_2 , була на 7 місяці вагітності та виховувала 8 річного сина ОСОБА_6 . У квітні 2008 року вона народила дочку ОСОБА_7 .

З лютого 2008 року дружина загиблого ОСОБА_2 не працює та здійснює догляд за дітьми, тому має право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1200 ЦК України

Позивачка вважає, що право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, має вона, як дружина загиблого - у період догляду за малолітніми дітьми померлого до досягнення дітьми чотирнадцятирічного віку, її син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з дня смерті його батька та до досягнення ним повноліття, її дочка - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з дня її народження та до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування позовних вимог та на підставу для стягнення ОСОБА_2 посилається на ст.ст. 1167, 1172, 1187, 1197, 1200, 1202 ЦК України.

Моральну шкоду позивачка обґрунтовує тим, що вже ніколи дружина не побачить свого чоловіка, а діти - батька. Діти стали сиротами, позбавилися піклування з боку рідного батька. Відповідачі у справі залишили їх на самоті зі своїм горем, коли вони потребували допомоги. ОСОБА_3 знущався, говорячи, що нічого ОСОБА_2 не доведе і відшкодовувати шкоду він не буде, навіть вибачення не просив.

ОСОБА_2 , будучи вагітною та виховуючи малолітнього сина, одна організувала похорони, а відповідачі все робили для затягування розслідування кримінальної справи.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.10.2017 у позові заявлено вимоги про стягнення заподіяної шкоди, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати на підставі абзацу 2 ч.1 ст.1197 ЦКУ України у зв`язку з тим, що загиблий ОСОБА_5 працював вчителем та отримував заробітну плату вчителя, яка була меншою п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Просила стягнути з ОСОБА_1 , як володільця джерела підвищеної небезпеки на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 :

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, у період з березня 2008 року по жовтень 2017 року в сумі - 74460 гривень, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 644 гривень щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2017 року до 07.11.2018 року, тобто до досягнення сином повноліття, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

Просила стягнути з ОСОБА_1 як володільця джерела підвищеної небезпеки на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_7 :

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, у період з травня 2008 року по жовтень 2017 року в сумі - 72744 гривень, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 644 гривень щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2017 року до 07.11.2018 року, тобто до досягнення донькою повноліття, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 858 гривень щомісячно, починаючи з 07.11.2018 року до 24.04.2022 року, тобто до досягнення нею 14-ти річного віку, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 1288 гривень щомісячно, починаючи з 24.04.2022 року до 24.04.2026 року, тобто до досягнення нею повноліття, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

Просила стягнути з ОСОБА_1 , як володільця джерела підвищеної небезпеки, на користь ОСОБА_2 :

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, у період з березня 2008 року по жовтень 2017 року в сумі - 74460 гривень, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 644 гривень щомісячно, починаючи з 01.10.2017 року до 07.11.2018 року, тобто до досягнення сином повноліття, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- в рахунок відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, 858 гривень щомісячно, починаючи з 07.11.2018 року до 23.04.2022 року, тобто до досягнення дочкою повноліття, виходячи з п`ятикратного розміру середньомісячної заробітної плати (Середньомісячна заробітна плата 515 гривень), розділеного на кількість осіб, які знаходилися на утриманні загиблого, з вирахуванням частки, що припадала на нього самого;

- витрати пов`язані з похованням загиблого в сумі 17729 гривень;

- моральну шкоду в сумі 50000 гривень.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь, яка діє у інтересах малолітнього сина загиблого - ОСОБА_6 , моральну шкоду в сумі 100000,00 гривень.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь, яка діє у інтересах малолітньої дочки загиблого - ОСОБА_7 , моральну шкоду в сумі 100000,00 гривень.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень.

Крім того просила стягнути з відповідачів на свою користь витрати на правову допомогу, а судовий збір - стягнути в дохід держави.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду завдану смертю годувальника в сумі 109868,00 гривень, витрати на поховання в сумі 17729,00 гривень, а всього на загальну суму 127597,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 50000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах сина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шкоду завдану смертю годувальника в сумі 82830,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах сина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , моральну шкоду в сумі 100000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах дочки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шкоду завдану смертю годувальника в сумі 139051,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах дочки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду в сумі 100000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах дочки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шкоду завдану смертю годувальника за період з 23.04.2022 року по 23.04.2026 року, в сумі 1288,00 гривень, щомісячно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 4664,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд виходив з обґрунтованості позовних вимог. Проте суд задовольнив позов частково щодо заявлених сум, оскільки позивачка просила стягнути шкоду на свою користь до досягнення сином 18 річного віку, в той час як законом обмежено стягнення до досягнення дитиною 14 річного віку. При цьому діти мають право на утримання до досягнення 18 річного віку.

Враховуючи тривалий розгляд справи, суд вважав, що станом на момент ухвалення рішення задовольняти стягнення щомісячних платежів, як того просить позивачка, недоцільно, оскільки син позивачки досягнув 14 років, а донька досягне 14 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд застосував абзац 2 ч.1 ст.1202 ЦК України, згідно з яким за наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки наперед.

Разом з цим, стягнення у вигляді щомісячних платежів підлягає задоволенню щодо відшкодування шкоди дочці померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , починаючи з часу досягнення нею 14-ти річного віку та до досягнення нею 18-ти річного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 керував автомобілем, що належить ОСОБА_1 та перебував з ОСОБА_1 в трудових правовідносинах, оскільки працював водієм, тому ОСОБА_1 є належним відповідачем у даній справі та зобов`язана відшкодовувати заподіяну шкоду.

При цьому, суд стягнув моральну шкоду лише з ОСОБА_1 , так як закон не передбачає стягнення моральної шкоди у даному випадку з обох відповідачів. При цьому, ОСОБА_1 не позбавлена права зворотної вимоги (регресу) до винної особи.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Дубровська О. М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким у позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

В апеляційній скарзі вказано, що ОСОБА_1 не була повідомлена про час та дату розгляду справи, внаслідок чого була позбавлена можливості надавати суду свої пояснення, докази, заявляти клопотання і вчиняти інші дії на захист своїх процесуальних прав.

ОСОБА_6 , в інтересах якого діяла його матір, як законний представник ОСОБА_2 , досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 , отже набув здатності особисто здійснювати свої процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, а повноваження законного представника ОСОБА_2 з 07.11.2018 на представництво в суді припинилися. А тому, шкода, могла бути стягнута на його користь, а не на користь матері в його інтересах.

Крім того, суд допустив порушення норм матеріального права, оскільки шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання. В даному випадку відповідальність мав нести водій ОСОБА_3 як особа, яка керувала транспортним засобом.

Апелянтка заперечує той факт, що водій ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цих доводів. Суд не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_3 перебував на обліку в Новоодеському районному центі зайнятості як безробітний з 30.08.2007 до 23.09.2008.

ОСОБА_3 на підставі тимчасового талону отримав машину ОСОБА_1 та використовував її на власний розсуд.

В матеріалах справи відсутні докази заробітку потерпілого ОСОБА_5 за останнім місцем роботи та його професійної кваліфікації. Тому суд протиправно застосував для визначення розміру відшкодування шкоди положення абз. 2 ч. 1 ст. 1197 ЦК України, яким встановлено, що якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, з огляду на матеріали справи, скаржник вказує, що позивачка не довела належними та допустимими доказами підстав покладання відповідальності за завдану ДТП матеріальну та моральну шкоду на ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає, що апелянтка не цікавилась ходом розгляду справи судом першої інстанції впродовж шести років, хоча точно знала про це судове провадження. Звернення з цією апеляційною скаргою вважає намаганням іще затягнути розгляд справи. Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, просить залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення як необґрунтовану та безпідставну.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла таких висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, 12 лютого 2008 року близько 19 год. 55 хв., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем МАЗ 437141-272, д.н.з НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка на 525 кілометрі + 140 метрів, біля села Мала Севастянівка Христинівського району Черкаської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та загинув на місці пригоди.

З даного приводу було порушено кримінальну справу № 0000091 за ч. 2 ст. 286 КК України, яка станом на 22.10.2015 року перебувала в провадженні слідчого по ДТП СУ УМВС України в Черкаській області (т.1 а.с. 123).

Даний факт ДТП підтверджується документами з матеріалів кримінальної справи: постановою про визнання особи цивільним позивачем від 20.05.2008 року (т.1 а.с. 12); постановою про визнання та приєднання до справи речових доказів від 29.02.2008 року (т.1 а.с. 13) та іншими (т.2 а.с.136-160).

Відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Автомобіль МАЗ 437141 272, д.н.з НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_3 , належить ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю УДАІ УМВС України у Миколаївській області № 249 від 24.03.2008 року (т.2 а.с. 148-149).

Факт смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , підтверджується актовим записом № 22 від 13 лютого 2008 року, проведеного відділом РАЦС Христинівського районного управління юстиції Черкаської області (т.1 а.с. 9).

На час смерті ОСОБА_5 на його утриманні знаходилася дружина - позивачка у даній справі ОСОБА_2 , яка була на 7 місяці вагітності та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження № 89 від 28.11.2000 року (т.1 а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 народила дочку - ОСОБА_7 , батьком якої записано ОСОБА_5 , що підтверджується актовим записом про народження № 49 від 07.05.2008 року (т.1 а.с.11).

ОСОБА_3 працював водієм автомобіля МАЗ 437141-272, д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , на підставі таких доказів:

- поясненнями ОСОБА_3 від 12.02.2008 року (т.2, а.с. 139), від 03.04.2008 року (т.2 а.с. 154), де він зазначає місце роботи: ПП ОСОБА_1 , водій;

- характеристикою, виданою СПД ОСОБА_1 ОСОБА_3 як водію, який працює в СПД ОСОБА_1 (т.2 а.с. 156)

В матеріалах справи також наявний лист Новоодеського районного центру зайнятості від 22.03.2016 №06381/03, в якому зазначено, що з 30.08.2007 до 23.09.2008 ОСОБА_3 перебував на обліку в Новоодеському РЦЗ як безробітний (т. 1 а.с. 106).

За встановлених обставин, переглядаючи рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Предметом позову є стягнення витрат на поховання, матеріальної та моральної шкоди, завданої смертю годувальника.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 , діючи в інтересах малолітнього (станом на момент звернення) сина ОСОБА_6 та малолітньої (станом на момент звернення) дочки ОСОБА_7 , підставою звернення вказала, що смерть її чоловіка ОСОБА_5 сталась через наїзд водія ОСОБА_3 , який керував належним на праві власності ОСОБА_1 автомобілем та на момент ДТП перебував з останньою в трудових відносинах.

При цьому, вимоги про стягнення шкоди, завданої смертю годувальника, витрат на поховання пред`явлено до ОСОБА_1 . Вимога про стягнення моральної шкоди звернута і до ОСОБА_1 , і до ОСОБА_3 .

Оцінюючи підстави заявлених вимог, колегія суддів виходить із такого.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України видно, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-108цс13, яка підтримана Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц, у постанові від 05 липня 2022 року у справі № 511/323/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

А тому, шкода завдана позивачам смертю їхнього чоловіка та батька підлягає відшкодуванню.

Суд першої інстанції вважав доведеною факт перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в трудових відносинах станом на момент вчинення ДТП за участю останнього.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції. При цьому, доводи апеляційної скарги про перебування ОСОБА_3 на обліку як безробітній цей висновок не спростовують.

Відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» зайнятість - це не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.

Відповідно до положень зазначеного закону зареєстрований безробітний є особою працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до листа Новоодеського районного центру зайнятості від 22.03.2016 №06381/03 в період з 30.08.2007 до 23.09.2008 ОСОБА_3 перебував на обліку в Новоодеському РЦЗ як безробітний.

Тобто ОСОБА_3 вважався особою, яка зареєстрована безробітним.

Стаття 44 зазначеного Закону визначає права та обов`язки зареєстрованих безробітних, серед яких, зокрема, обов`язок зареєстрованого безробітного інформувати територіальний орган ДСЗ протягом 3 робочих днів про обставини припинення реєстрації.

Стаття 45 Закону України «Про зайнятість населення» передбачає випадки припинення реєстрації безробітного.

З метою перевірки відомостей, що є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати допомоги по безробіттю, Державна служба зайнятості отримує необхідну для цього інформацію від податкових органів та Пенсійного фонду України.

У разі виявлення інформації про доходи, отримані особою, яка перебуває на обліку як безробітна, від здійснення підприємницької діяльності, виконання роботи за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом та під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, ведення особистого селянського господарства тощо, працівники центрів зайнятості мають право здійснювати перевірки достовірності даних, зазначених у довідках про середню заробітну плату безпосередньо у роботодавця.

У випадках підтвердження фактів подання недостовірних даних, що мають місце під час одержання допомоги по безробіттю, громадяни, зареєстровані в центрі зайнятості як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня виявлення такого факту.

Ураховуючи це, особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм допомоги по безробіттю та надання соціальних послуг (у тому числі про своє працевлаштування).

Тобто саме на особу, яка заявила про себе як про безробітного, покладено обов`язок подавати відомості про зміну умов виплат.

Законодавством передбачена відповідальність, в тому числі і кримінальна, за несвоєчасне подання або подання недостовірних відомостей про обставини, що впливають на умови призначення допомоги по безробіттю.

З цього випливає, що реєстрації особи як безробітної не виключає перебування цієї особи в трудових відносинах. Факт реєстрації безробітним впливає лише на підстави отримання допомоги по безробіттю.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Оцінюючи докази у їх сукупності, колегія суддів відхиляє лист Новоодеського районного центру зайнятості від 22.03.2016 №06381/03 як достовірний доказ неперебування ОСОБА_3 в трудових відносинах з ОСОБА_1 .

Натомість інші докази у справі, зокрема характеристика, видана особисто за підписом ОСОБА_1 ОСОБА_3 як водію, який працює в СПД ОСОБА_1 (т.2 а.с. 156), а також факт керування ОСОБА_3 автомобілем, який належить ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами, беззаперечно доводять ту обставину, що відповідачі перебували в трудових відносинах станом на момент скоєння ДТП.

Крім того в кримінальному проваджені за фактом ДТП ОСОБА_3 при дачі пояснень 12.02.2008 року а також при допиті в якості підозрюваного 29.02.2008 року послідовно заявляв, що працює у приватного підприємця ОСОБА_1 . Також свідок ОСОБА_10 , який перебував в автомобілі під чвас ДТП, вказав місце роботи - ПП ОСОБА_1 (т.2 а.с. 139, 140, 145-146).

Посилання апелянтки на те, що ОСОБА_3 керував автомобілем на підставі тимчасового талону, не знайшли свого підтвердження належними, достатніми та допустимими доказами, оскільки копії такого талону матеріали справи не містять.

А отже, з наявних доказів встановлено, що ОСОБА_3 працював на посаді водія в СПД ОСОБА_1 станом на момент ДТП, у якому загинув батько та чоловік позивачів.

Тому ОСОБА_1 є відповідальною особою за шкоду, завдану ОСОБА_3 під час виконання трудових обов`язків. А так як, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини, тому відсутність судового рішення про визнання ОСОБА_3 винним у ДТП, як про те наголошено в апеляційній скарзі, не відіграє значення для вирішення спору про відшкодування шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років (п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 1200 ЦК України).

Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів (ч.ч. 2, 3 ст. 1200 ЦК України).

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед (стаття 1202 ЦК України).

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Встановлено, що на утриманні у померлого на момент смерті перебували дружина та чин. З квітня 2008 року право на утримання має також і народжена після смерті годувальника дочка.

Отже, право на утримання має:

1.Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_2 (з дати смерті ОСОБА_5 до досягнення дітьми 14 років);

2.Син ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з дати смерті ОСОБА_5 до досягнення ним 18 років);

3.Дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з дня народження - до досягнення нею 18 років).

Колегія суддів не погоджується з застосуванням до спірних правовідносин абз. 2 ч. 1 ст. 1197 ЦК України, як про те наголошено в заяві про збільшення позовних вимог від 11.10.2017 та про зазначено в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

У позовній заяві просила стягнути заподіяну шкоду, виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати на підставі абзацу 2 ч.1 ст.1197 ЦК України у зв`язку з тим, що загиблий ОСОБА_5 працював вчителем та отримував заробітну плату вчителя, яка була меншою п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

За змістом абзацу 2 ч.1 ст.1197 ЦК України середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Вказана норма закону міститься у ст. 1197 ЦК України, яка регламентує правила визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором.

Ця норма застосовується в тих випадках, якщо ушкодження зазнала особа, яка працювала за трудовим контрактом, тобто в інших правовідносинах.

В даному спорі застосуванню підлягають ст. 1200 ЦК України та 1202 ЦК України в їх поєднанні, тобто без посилання на середньомісячний заробіток у п`ятикратному розмірі, як помилково зазначено в оскаржуваному рішенні.

У зв`язку з тим, що в оскаржуваному рішенні суми до стягнення вирахувані, виходячи з середньомісячного заробітку у п`ятикратному розмірі, тобто з урахуванням абз 2 ч. 1 ст. 1197 ЦК України, який до даних правовідносин не має відношення, тому рішення суду в частині стягнених сум підляга зміні.

Відповідно до частини другої ст. 1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Так як матеріали справи не містять доказів про середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого, колегія суддів виходить із розміру середньої заробітної плати за регіонами за місяць у 2008 році, що розміщені на офіційному сайті Державної служби статистики України за посиланням https://ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2008/gdn/reg_zp_m/reg_zpm08_u.htm

За інформацією із вказаного джерела по Черкаській області середня заробітна плата за лютий місяць 2008 року становила 1292,00 грн. і саме з такої суми необхідно виходити, визначаючи розмір відшкодування в межах заявлених позовних вимог.

Суму відшкодування на кожного з утриманців апеляційний суд визначив у такому розмірі.

1. Дружина ОСОБА_5 - ОСОБА_2 (за період з дати смерті ОСОБА_5 до досягнення дітьми 14 років, наймолодша дитина досягла 14-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 ):

- за період з 12.02.2008 (дата смерті ОСОБА_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата народження дочки) право на утримання мали двоє осіб: дружина та син. Тому розмір відшкодування становить 861,33 грн., виходячи з розрахунку 1292 грн. х 2 місяці : 3 особи = 861,33 грн.;

- за період з 23.04.2008 (дата народження дочки) до ІНФОРМАЦІЯ_7 (досягнення сином 18 років) право на утримання мали троє осіб: дружина, син та дочка. Тому розмір відшкодування становить 40698 грн., виходячи з розрахунку 1292 грн. х 126 місяців : 4 особи = 40698 грн.;

- за період з 07.11.2018 (досягнення сином 18 років) до ІНФОРМАЦІЯ_3 (досягнення дочкою 14 років) право на утримання мали двоє осіб: дружина та дочка. Тому розмір відшкодування становить 17657,33 грн., виходячи з розрахунку 1292 грн. х 41 місяців : 3 особи = 17657,33 грн.;

Всього розмір матеріальної шкоди на дружину становить 59216,66 грн.

2. Син ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (з дати смерті ОСОБА_5 до досягнення ним 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 ):

- за період з 12.02.2008 (дата смерті ОСОБА_5 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата народження дочки) право на утримання мали двоє осіб: дружина та син. Тому розмір відшкодування становить 861,33 грн., виходячи з розрахунку 1292 грн. х 2 місяці : 3 особи = 861,33 грн.;

- за період з 23.04.2008 (дата народження дочки) до ІНФОРМАЦІЯ_7 (досягнення сином 18 років) право на утримання мали троє осіб: дружина, син та дочка. Тому розмір відшкодування становить 40698 грн., виходячи з розрахунку 1292 грн. х 126 місяців : 4 особи = 40698 грн.;

Всього розмір матеріальної шкоди на сина становить 41559,33 грн.

3. Дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з дня народження - до досягнення нею 18 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 ):

- за період з ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата народження дочки) до ІНФОРМАЦІЯ_7 (досягнення сином 18 років) право на утримання мали троє осіб: дружина, син та дочка. Тому розмір відшкодування становить 40698 грн., виходячи з розрахунку 1292 грн. х 126 місяців : 4 особи = 40698 грн.;

- за період з 07.11.2018 (досягнення сином 18 років) до ІНФОРМАЦІЯ_3 (досягнення дочкою 14 років) право на утримання мали двоє осіб: дружина та дочка. Тому розмір відшкодування становить 17657,33 грн., виходячи з розрахунку 1292 грн. х 41 місяців : 3 особи = 17657,33 грн.;

Всього розмір матеріальної шкоди на дочку становить 23260,83 грн.

- за період з 23.04.2022 (досягнення дочкою 14 років) до ІНФОРМАЦІЯ_8 (досягнення дочкою 18 років) сума відшкодування складається із суми середньомісячної заробітної плати за 48 місяців, поділеної на дві особи: померлий ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_7 та становить 646 грн. щомісячно до 23.04.2026, виходячи з розрахунку 1292 грн. : 2 особи = 646 грн.

Згідно зі статтею 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Витрати на поховання, що понесла позивачка в загальній сумі 17729,00 гривень, підтверджуються:

-рахунком від 13.02.2008 року ПП ОСОБА_11 (т.1 а.с. 16);

-накладною № 12/2 від 13.02.2008 року ПП ОСОБА_12 (т.1 а.с. 17);

-накладною від 09.06.2009 року (т.1 а.с.18);

-рахунком від 14.02.2008 року № 589 Бар «Греція» (т.1 а.с. 19);

-рахунками № 1038 від 21.02.2008 року та № 1144 від 22.03.2008 року бар «Під куполом» (т.1 а.с. 20, 21);

-квитанцією ДП «Христинівка» від 14.02.2008 року (т.1 а.с. 22).

А тому такі витрати є доведеними та правильно стягнуті судом першої інстанції з особи, яка відповідає за завдану шкоду.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із частинами третьою-п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди, суд врахував наслідки ДТП, ступінь тяжкості вчиненого, причинний зв`язок між вчиненими діями та наслідками, які настали. Крім того, суд врахував, що ОСОБА_2 на час ДТП була 7-му місяці вагітності та виховувала малолітнього сина ОСОБА_6 .

Апеляційний суд, крім того, враховує, що дитині на час загибелі батька виповнилося майже 8 років, і в такому віці вона здатна відчувати моральні страждання та переживання, усвідомлюючи втрату рідного батька, розуміючи те, що вона втратила його назавжди та позбавлена можливості відчути батьківську любов та турботу, проживати і виховуватись у повноцінній сім`ї. Дочка народилась вже після загибелі батька, вже позбавлена піклування з боку рідного батька.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з грошовим вираженням моральної шкоди, визначеним позивачкою та підтриманим судом першої інстанції, в сумі 100 000 грн. на кожного із дітей, а також 50 000 грн. на дружину.

Підстав для зміни рішення суду в цій частині апеляційний суд не встановив.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не було повідомлено про час та дату розгляду справи, внаслідок чого була позбавлена можливості надавати суду свої пояснення, докази, заявляти клопотання і вчиняти інші дії на захист своїх процесуальних прав, не є підставою для скасування рішення суду в даному випадку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була обізнана про дане судове провадження.

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи тривалий розгляд справи (майже 6 років), ОСОБА_1 зобовязана була добросовісно користуватись своїми процесуальними правами, своєчасно звертатись з заявами, клопотаннями.

Крім того, до апеляційної скарги не долученого жодного нового доказу, клопотання чи заяви, яка не була предметом розгляду справи в суді першої інстанції. ОСОБА_1 не підтвердила, що вона була позбавлена надати такі пояснення, докази чи клопотання, які б змінили рішення суду по суті.

Відповідачка реалізувала своє право бути почутою в суді апеляційної інстанції під час перегляду рішення по суті.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 , в інтересах якого діяла його матір як законний представник ОСОБА_2 , досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому повноваження матері представляти сина припинились з 07.11.2018. А тому, на думку апелянтки, шкода могла бути стягнута на його користь, а не на користь матері в його інтересах.

За правилом дії частини третьої ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Станом на момент звернення позивачки до суду, її діти, в інтересах яких вона діє, були неповнолітніми. Вимоги заявлені на період досягнення дітьми повноліття.

Отже рішенням суду правильно стягнуто відшкодування шкоди дітям на користь їхнього законного представника за період їхньої неповної дієздатності.

Решта доводів розглянуті апеляційним судом, підстав для повного скасування рішення, як заявлено апелянтом, доводи ОСОБА_1 не містять.

Отже рішення суду підлягає зміні в частині стягнення майнової шкоди, завданої смертю годувальника. В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Уточнена позовна заява подана 11.10.2017, ставка судового збору за звернення з вимогою про стягнення моральної шкоди у грошовому виразі становила 1% від ціни позову.

Тому апеляційний суд стягує з відповідачки ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1% від частки задоволених позовних вимог (на загальну суму 426860,32 грн.), що становить 4268,60 грн.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги відповідачки половина сплаченого неї судового збору за звернення з апеляційною скаргою (6996 грн. / 2 = 3498 грн.) підлягає компенсації за рахунок держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону.

Шляхом взаємозарахування вказаних сум, з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави різницю в сумах судових зборів в розмірі 4268,60 грн. - 3498 грн. = 770,60 грн.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дубровської Олени Миколаївни задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2022 року змінити в частині розміру відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника.

В цій частині ухвалити нове рішення, виклавши його в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду завдану смертю годувальника в сумі 59216,66 грн.,

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах сина: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шкоду завдану смертю годувальника в сумі 41559,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах дочки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шкоду завдану смертю годувальника в сумі 58355,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах дочки: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шкоду завдану смертю годувальника за період з 23.04.2022 року по 23.04.2026 року, в сумі 646 грн. щомісячно».

В частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та витрат на поховання рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2022 року - залишити без змін.

Здійснити новий розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 770,60 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді