ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача Дряниці Ю.В..,

суддів Пилипчук Л.І., Лобова О.А.

секретар: Владіміров Р.В..

за участю: адвоката Говтвяниці М.В., адвоката Міщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенко Наталі Валеріївни на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ доходу від підприємницької діяльності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ доходу від підприємницької діяльності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що між сторонами було зареєстровано шлюб 13.11.2010 року, проте 01.06.2016 року фактично шлюбні відносини припинені. На даний час між сторонами триває судовий спір щодо поділу спільного майна та розірвання шлюбу.

Зазначав, що перебуваючи у шлюбі, відповідачка займалась підприємницькою діяльністю. Відповідно до даних реєстру ДФС України, відповідачка зареєстрована як платник єдиного податку за спрощеною системою оподаткування, ставка податку складає 5% від суми доходу, без окремої сплати ПДВ. Позивач вважає, що має право на частку одержаних відповідачем доходів від цієї діяльності.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачка станом на 31.05.2016 року мала рахунок, на якому залишок у валюті складав 85626,61 грн.

Просив суд визнати за ним в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя право власності на частку від доходів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у сумі 42813 гривень, стягнути з ОСОБА_1 частку доходів від діяльності фізичної особи-підприємця в сумі 42813 гривень в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ доходу від підприємницької діяльності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя на 1/2 частку від доходів фізичної особи підприємця ОСОБА_1 у сумі 42813 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя частку доходів від діяльності фізичної особи-підприємця в сумі 42813 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення оскаржила відповідач, подавши апеляційну скаргу через свого представника.

У доводах апеляційної скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що місцевим судом не повно досліджені обставини, що мають значення для справи, зокрема зазначає, що з липня 2016 року у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права власності на грошові кошти, предметом спору у якій є загальна сума спільних грошових ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вважає, що місцевим судом безпідставно ухвалено рішення щодо розподілу лише частини спільного майна.

Також у апеляційній скарзі наведено заперечення щодо ухвал Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.06.2021 року про відмову у об`єднання в одне провадження справи №638/11907/16-ц за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя та справи №638/19053/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ мана подружжя, та від 05.02.2020 року про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи № 638/11907/16-ц.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Представником відповідача надано відповідь на відзив, у якому наведені доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та клопотання щодо задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 13.11.2010 року перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції.

Встановлено, що фактично шлюбні відносини припинено 31.05.2016 року, що не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 03.11.2009 року по 23.07.2014 року перебувала на обліку як фізична особа-підприємець, в подальшому з 11.06.2015 року перебуває на обліку як фізична особа-підприємець. Відомості про прининення підприємницької діяльності станом на 31.05.2016 року відсутні.

Згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 31.05.2016 року ОСОБА_1 мала у ПАТ КБ «ПриватБанк» рахунок № НОМЕР_2 , сума залишку коштів 85626,61 грн.

Встановлено, що той факт, що грошові кошти у розмірі 85626,61 грн. є спільною сумісною власністю подружжя визнано сторонами у справі.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що спірне майно доходи від підприємницької діяльності набуті відповідачем під час перебування в шлюбі, а отже підлягають поділу між сторонами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Статтею 63 CК України встановлено рівність прав дружини та чоловіка на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 CК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У доводах апеляційної скарги відповідач посилається на те, що суд не врахував, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна, предметом якої є все майно, набуте подружжям за час перебування у шлюбі, а тому задовольняючи позов у даній справі не врахував весь обсяг спільного майна, що підлягає розподілу між сторонами.

Зазначені доводи не заслуговують на увагу суду, оскільки встановлено, що на момент розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ доходу від підприємницької діяльності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права власності на грошові кошти не ухвалено.

При цьому, предметом розгляду даної справи є частина майна подружжя, що є їх спільною сумісною власністю, та спір щодо розподілу якої судом не вирішувався, факт набуття спірного майна подружжям за час шлюбу сторонами у справі не заперечується, отже з наведено слідує, що суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку.

Обставин, встановлених місцевим судом, відповідач у апеляційній скарзі не спростувала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Заперечення ОСОБА_1 на ухвалу про відмову у задоволення клопотання про зупинення провадження у справі колегія суддів не приймає до уваги та зазначає наступне.

Положеннями частини 1 статті 251 Цивільного процесуального кодексу України визначено перелік випадків, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, зокрема, у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що підстава для зупинення провадження у справі, наведена у клопотанні представника відповідача, у достатній мірі не обґрунтовує наявності законних підстав для зупинення провадження у справі, оскільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду.

Щодо заперечень ОСОБА_1 на ухвалу, зафіксовану у протоколі від 09.06.2021 року про відмову у задоволенні клопотання про об`єднання у одне провадження справи №638/11907/16-ц та справи №638/19053/17 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.11.2018 року у даній справі задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 та постановлено передати справу №638/19053/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ доходу від підприємницької діяльності для вирішення питання щодо об`єднання в одне провадження зі справою №638/11907/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права власності на грошові кошти.

Разом з цим, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.09.2019 року у справі №638/11907/16 відмовлено у задоволенні клопотання про об`єднання справ у одне провадження, справу №638/19053/17 повернуто для подальшого розгляду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.06.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання у задоволення повторно заявленого клопотання про об`єднання справ у одне провадження відмовлено.

З огляду на вказане колегія суддів приймає до уваги надані заперечення, проте вказані доводи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Міщенко Наталі Валеріївни залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ю. В. Дряниця

Судді : Л. І. Пилипчук

О.А. Лобов