ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/4995/21 Номер провадження 22-ц/814/1259/23 Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційн ими скаргами Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» та представника ОСОБА_1 адвоката Малойван Євгена Ігоровича

на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року, ухвалене суддею Чайкою І.В., повний текст рішення складено 26 жовтня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як правонаступник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Малойван Є.І. звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі відокремленого підрозділу Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, у якому просив суд стягнути на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом, а саме професійним захворюванням, 200 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Позовна заява мотивована тим, що 08.12.1986 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ДП «Завод імені В.О. Малишева» землеробом в цеху 530. З 11.04.1994 року була переведена полірувальником у відділ 34 із застосуванням шкідливих речовин, де працювала до 12.05.2004 року. За даними відомчої лабораторії ДП «Завод ім. Малишева» встановлено наступні шкідливі чинники: у 1986 році - цех 530, робоче місце землероба пил (кварцвмішуючий від 10 до 70%) - 10,2 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3 , виробничий шум 86 дБА при ГДР 80 дБА. В 1990 році - цех 530, робоче місце землероба пил (кварцвмішуючий від 10 до 70%) - 9,5мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3 , виробничий шум 85 дБА при ГДР 80 дБА. У 1994 році - цех 530, робоче місце землероба пил (кварцвмішуючий від 10 до 70%) - 8,7 мг/м3 при ГДК - 2,0 мг/м3 , виробничий шум 86 дБА при ГДР 80 дБА. У 1998 році - відділ 34, робоче місце полірувальника пил карборунд - 7,8 мг/м3 при ГДК - 6,0 мг/м3, хрому оксид 1,08 мг/м3 при ГДК - 1,0 мг/м3, виробничий шум 82 дБА при ГДР 80 дБА. У 2001 році - відділ 34, робоче місце полірувальника пил карборунд - 6,98 мг/м3 при ГДК - 6.0 мг/м3, хрому оксид 1,05 мг/м3 при ГДК - 1,0 мг/м3, виробничий шум 82 дБА при ГДР 80дБА. В 2004 р. - відділ 34, робоче місце полірувальника пил карборунд - 7,2 мг/м3 при ГДК -6.0 мг/м3, хрому оксид 1,1 мг/м3 при ГДК - 1,0 мг/м3, виробничий шум 82 дБА при ГДР 80 дБА. Усі ці виробничі фактори призвели до незворотних професійних патологічних змін організму ОСОБА_1 і, як наслідок, сьогодні вона є інвалідом третьої групи та має 40% втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань. Оскільки стан її здоров`я невпинно погіршувався, під час звернення до лікаря при огляді була виявлена підозра на професійне захворювання, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було направлено до Харківського науково-дослідного інституту гігієни праці та професійних захворювань. Даним спеціалізованим медичним закладом у травні 2010 року після обстеження їй було встановлено професійне захворювання: «Силікоз І стадії, s|s 2/2, пізній розвиток прогресуючою: перебігу, ускладнений хронічний обструктивний бронхіт II стадії у фазі нестійкої ремісії, емфізема легень другої стадії легенева недостатність другої стадії. Хронічне легеневе серце субкомпенсоване. ОСОБА_1 було направлено на МСЕК для встановлення стійкої втрати професійної працездатності. За висновком МСЕК від 02.04.2014 року визначено 40% стійкої втрати професійної працездатності на строк до 01.04.2015 року. З 01.04.2015 року ОСОБА_1 була визнана інвалідом третьої групи за професійним захворюванням, їй було безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності. Силікоз відносять до професійних захворювань, він є незворотнім і невиліковним захворюванням, що може призвести до раку легенів. У зв`язку із отриманням професійного захворювання, вона не має змоги вести звичне життя, тому що відчуває фізичну біль, обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів та емоційного стану. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та емоційному стані. Внаслідок професійного захворювання докорінно змінився уклад життя ОСОБА_1 . За таких обставин відповідно до діючого законодавства вважає, що ОСОБА_1 має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана їй ушкодженням здоров`я, внаслідок дії шкідливих та небезпечних виробничих факторів та середовища.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі відокремленого підрозділу Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто ДП «Завод імені В.О. Малишева» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, а саме професійним захворюванням у розмір 150 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнуто з ДП «Завод імені В.О. Малишева» на користь держави судовий збір у розмір 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 на теперішній час встановлено втрату професійної працездатності 40%, безстроково, що безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, позивач зазнає моральних страждань, які позбавляють її нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації життя. Оскільки позивачу первинно стійка втрата професійної працездатності встановлена з квітня 2015 року, то вона має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок відповідача ДП «Завод імені В.О. Малишева». З огляду на характер спричиненої моральної шкоди та міркування розумності, виваженості та справедливості суд визнав можливим стягнути на користь позивача 150 000 грн. такого відшкодування.

В апеляційній скарзі ДП «Завод імені В.О. Малишева» просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення судом норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі без врахування засад розумності, виваженості й справедливості та судової практики в аналогічних справах. Зокрема, судом не взято до уваги, що позивач свідомо приймала запропоновані їй умови праці і усвідомлювала можливість ушкодження її здоров`я та їх наслідки. Зокрема зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання рекомендацій МСЕК щодо покращення стану здоров`я та його підтримання, лікування та профілактики профзахворювання.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області просить залишити її без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Малойван Є.І. просить рішення суду першої інстанції змінити з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставини, що мають значення для справи, а також невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без застосування практики у подібних правовідносинах та проігнорував сталу практику Європейського суду з прав людини та Верховного суду. Судом не враховано стан здоров`я позивача, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, характер отриманої нею виробничої травми, відсоток втрати нею професійної працездатності, час та зусилля для відновлення здоров`я. Зазначає, що ОСОБА_1 на сьогоднішній день безстроково визнана інвалідом та її життя зводиться до безперервного лікування наслідків професійного захворювання. Позивач погоджується, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевним стражданням, однак визначена судом сума відшкодування моральної шкоди є несправедливою та такою, що не відповідає обставинам справи. Судом не враховано, що зміни у її здоров`ї незворотні, тому вона вимушений все життя пристосовуватись до нового укладу в її житті. Вважає, що сума, яка стягнута судом, не відповідає принципам справедливості, зваженості та розумності. Також зазначає, що такий розмір є принизливим для людини, яка безповоротно втратила здоров`я під час праці на зазначеному виробництві значний проміжок часу.

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «Завод імені В.О. Малишева» просить залишити її без задоволення та задовольнити апеляційну скаргу ДП «Завод імені В.О. Малишева».

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції (а.с. 56).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Малойван Є.І. на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року (а.с. 59).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків (а.с. 78).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 січня 2022 року поновлено Державному підприємству «Завод імені В.О. Малишева» строк на апеляційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05 серпня 2022 року справа перебуває в провадженні Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року закінчено підготовчі дії . Справу призначено до розгляду в приміщенні апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи, на 20 березня 2023 року, зал судового засідання № 2 (а.с. 132).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року задоволено заяву Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про заміну сторони її правонаступником. Допущено заміну третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета споруу справі № 641/4995/21, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (а.с. 137-138).

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Малойван Є.І. не підлягає задоволенню, апеляційна скарга ДП «Завод імені В.О. Малишева» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ОСОБА_1 працювала на ДП «Завод імені В.О. Малишева» у період з 08.12.1986 року по 12.05.2004 року землеробом у ливарному виробництві: з 08.12.1986 року по 11.04.1994 року та у період з 11.04.1994 року по 12.05.2004 року полірувальником, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9).

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16.01.2014 року встановлено, що ОСОБА_1 захворіла на професійне захворювання внаслідок недосконалості технологічних процесів, недосконалість санітарно-технічних установок, тривалої роботи в умовах дії несприятливих виробничих факторів: пил, токсичні речовини, фізичне перенапруження загальна вібрація, виробничій шум (а.с. 11-12).

Як вбачається з довідки МСЕК від 01.04.2015 року, ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності безстроково, з причин професійного захворювання (а.с. 13).

Вирішуючи справу по суті пред`явлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Таким чином, суд першої інстанції визнав, що ДП «Завод імені В.О. Малишева» є належним відповідачем у справі.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Свої моральні страждання, пов`язані з ушкодженням здоров`я на ДП «Завод імені В.О. Малишева», позивач оцінює у розмірі 200 000 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зазнала ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, у зв`язку з чим отримала 40% втрати професійної працездатності.

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого, позивачу було встановлено професійне захворювання: «Силікоз І стадії, s|s 2/2, пізній розвиток прогресуючою: перебігу, ускладнений хронічний обструктивний бронхіт II стадії у фазі нестійкої ремісії, емфізема легень другої стадії легенева недостатність другої стадії. Захворювання професійне.

При вказаних обставинах суд першої інстанції визнав, що наслідками нещасного випадку порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки позивача.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом першої інстанції враховано тяжкість завданої позивачу моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан здоров`я, тяжкість ушкодження здоров`я, настання у зв`язку з цим негативних змін у житті, необхідність лікування, втрату у зв`язку з цим життєвих зв`язків, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок захворювання.

При цьому, судом першої інстанції враховані положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов до висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача 150 000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ушкодження її здоров`я буде адекватною компенсацією її душевних страждань.

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання та часткової втрати працездатності.

Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, крім випадків укладення між працівником та власником або уповноваженим ним органом трудового договору про дистанційну роботу.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.

Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Працівник має право відмовитися від виконання дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, що становить небезпеку для життя чи здоров`я такого працівника або людей, які його оточують, і навколишнього середовища.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно положень ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки вперше ОСОБА_1 висновком МСЕК від 02.04.2014 року встановлено стійку втрату професійної працездатності, то ДП «Завод ім. Малишева» є належним відповідачем та відповідно ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України зобов`язаний відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим нею на виробництві професійним захворюванням.

Доводи апеляційної скарги ДП «Завод ім. Малишева» про те, що позивач добровільно працювала тривалий час у шкідливих умовах праці, не виконувала рекомендацій МСЕК щодо покращення стану здоров`я та його підтримання, лікування та профілактики профзахворювання, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 16 січня 2014 року причиною професійних захворювань позивача є недосконалість технологічних процесів та санітарно технічних установок, а також тривала робота в умовах дії несприятливих виробничих факторів: пил, токсичні речовини фізичне перенапруження, загальна вібрація, виробничий шум (а.с. 11-12).

Крім того, згідно пояснень Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, починаючи з 2014 року, ОСОБА_1 постійно за висновками ЛКК отримує відповідні медичні препарати, проходить санаторно-курортне лікування. За період перебування на обліку ОСОБА_1 фактів порушення порядку та умов реабілітаційних заходів робочими органами Фонду не встановлено. Від лікувально-профілактичних закладів та санаторно-курортних установ також інформація про порушення режиму лікування та оздоровлення не надходила.

При цьому, колегія суддів зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Так, згідно матеріалів справи встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність у загальному розмірі 40% та її визнано особою з інвалідністю третьої групи безстроково (а.с. 13, 14).

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, вона позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки періодично проходить лікування, у зв`язку з професійними захворюваннями, постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення її стану, відновлення її стану здоров`я неможливе.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, тривалості праці позивача в шкідливих умовах, що перевищували нормативи на підприємстві відповідача з загального стажу в шкідливих умовах праці, відсоток втрати нею професійної працездатності та визнання особою з інвалідністю третьої групи безстроково, що свідчить про неможливість відновлення попереднього фізичного стану та безумовно тягне за собою незворотність змін у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (150 000,00 грн.) є завищеним та не відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 150 000,00 грн. до 50 000,00 грн.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» про необґрунтованість розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача, колегія суддів вважає такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 3, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Малойван Євгена Ігоровича - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 жовтня 2021 року змінити.

Стягнути з ДП «Завод імені В.О. Малишева» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди завданої трудовим каліцтвом, а саме професійним захворюванням в розмір 50 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов