Провадження №2/523/2180/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"04" травня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Аліна С.С.

за участю секретаря судового засыдання - Гарган С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

' До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь вартість частини спільного автомобіля «TOYOTA RAV4», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN - код jl НОМЕР_2 у розмірі 162 529,80грн.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 17.06.2006 року позивач та відповідачка ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

Від даного шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя у сторін не склалося, з червня 2020 року сторони припинили спільне проживання. Як зазначає позивач, ним була подана позовна заява до Суворовського районного суду м. Одеси про розірвання шлюбу.

Як вказує позивач, під час шлюбу за спільні кошти сторонами 24.06.2016 року було придбано автомобіль марки «TOYOTA RAV4», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN - код jl НОМЕР_2 , який зареєстрований на відповідачку ОСОБА_2 , та оригінал свідоцтва про реєстрацію вказаного автомобіля знаходиться у позивача.

12.06.2020 року, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих ТЗ, відповідачці ОСОБА_2 ще раз видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач зазначає про те, що автомобіль не може бути поділений в натурі, та у зв`язку з тим, що вказаним автомобілем володіє та постійно користується лише відповідачка, позивач просить суд стягнути з відповідачки вартості автомобіля.

Дані обставини стали підставою звернення до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду від 19.02.2021 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 19.05.2021 року на 10год.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.09.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 15.11.2021 року на 12год. 10хв.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, також просив суд розгляд справи проводити за його відсутності (арк.сп. 107).

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася. про час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачки, яка була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обгрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 17.06.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб серія НОМЕР_3 , який зареєстрований Комітетом РАГС адміністрації міста Нефтеюганск Ханти-Мансійського автономного округу Югри Тюменської області, актовий запис 403 (арк.сп.5).

Від даного шлюбу у сторін народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , яке видано Комітетом РАГС адміністрації міста Нефтеюганск Ханти-Мансійського автономного округу Югри Тюменської області, актовий запис 174 (арк.сп.9), та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_5 , яке видано Управлінням РАГС Головного державно - правового управління Омської області Тюкалінського району, актовий запис 244 (арк.сп.10).

За час подружнього життя за спільні кошти було придбано автомобіль марки «TOYOTA RAV4», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN - код НОМЕР_2 , який зареєстрований на відповідачку ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (арк.сп.16).

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості рухомого майна - колісного транспортного засобу легкового автомобіля «TOYOTA RAV4», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN - код НОМЕР_2 від 03.09.2020 року, ринкова вартість обєкта оцінки з урахуванням ПДВ становить 359 970 грн. (арк.сп.43-55).

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, вищевказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно зі ст. 69 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Зазначений поділ означає припинення щодо цього майна права спільної сумісної власності та виникнення правового режиму права спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, ст. 369 Цивільного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Нездійснення одним з подружжя права спільної сумісної власності не припиняє його права на подружнє майно.

Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно ст. 71 ч.1 СК України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності може бути здійснено у порядку передбаченому ст. 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

На підставі п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60. 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК).

Як вбачається із змісту правової позицій викладеної у постанові Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 61-36178св18, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15: «норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі: грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачка не надала суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Судом встановлено про те, що відповідачка не надала суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі.

При таких обставинах, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 13,76-81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ) вартість частини спільного автомобіля «TOYOTA RAV4», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN - код НОМЕР_2 у розмірі 162 529 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1 625 гривень 30 копійок.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 08.05.2023 року.

Суддя: Аліна С.С.