Провадження №22-ц/812/277/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 лютого 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Крамаренко Т.В. та Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу №472/137/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни, яке постановив Веселинівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Чаричанського Павла Олексійовича у приміщенні цього суду 21 листопада 2022 року, повний текст якого складений 05 грудня 2022 року, за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «Страхова група «ТАС») про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 06 квітня 2020 року близько 23 год. 00 хв. у м. Вознесенськ Миколаївської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 від отриманих травм помер.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2021 року у справі №473/848/21 водія автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 119 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою.

У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно полісу № АО6466665, позивачка як мати та законний представник малолітніх дітей загиблого ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через представника по довіреності ОСОБА_4 звернулась до ПрАТ «Страхова група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди та страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника.

Листом за вих. № 17106/7121 від 31 серпня 2021 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» повідомило ОСОБА_1 , що на підставі пунктів 27.2 та 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик прийняв рішення про страхову виплату у розмірі 113352,00 грн з сумою першої виплати 54472,10 грн. Розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника малолітніми дітьми загиблого, становить 170 028 грн. і, у відповідності до частини 1 статті 1202 ЦК України буде виплачуватись щомісячними платежами до квітня 2024 року.

З рішенням страховика про виплату відшкодування втрати годувальника щомісячними платежами до квітня 2024 року позивачка не погоджується, оскільки вважає його безпідставним та таким, що суперечить нормі спеціального права - Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

А саме - відповідач не врахував вимоги пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в якому передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Також Закон № 1961-IV не містить норми, якою встановлено, що страхове відшкодування страховиком може бути виплачено частинами чи розстрочено, а отже відповідач з урахуванням пункту 27.5 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV має виплатити страхове відшкодування одноразовою виплатою у повному обсязі.

Також позивачка вважає, що посилання відповідача на положення статті 1202 ЦК України в даному випадку є безпідставними, оскільки відповідач виплачує страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, відповідно до розмірів та строків, визначених профільним Законом.

Позивачка також звертає увагу на те, що просить виплатити суму страхового відшкодування по втраті годувальника саме в мінімальному розмірі.

Станом на 11 лютого 2022 року відповідач виплатив лише 40174,86 грн. відшкодування по втраті годувальника з належних до виплати 170 028,00 грн, неоплаченою залишилась сума в розмірі 129 853,14 грн (170 028,00 - 40 174,86 = 129 853,14 грн).

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню недоплачена сума страхового відшкодування по втраті годувальника в розмірі 129 853,14 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника, в розмірі 129 853,14 грн.

Представник відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги залишити без задоволення. Представник зазначив, що згідно пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи».

Згідно пункту 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/6466665 «страхова сума за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200000,00 грн». Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, представник зазначив, що згідно законодавства, страхова сума 200000,00 грн. на одного померлого є максимальною сумою страхового відшкодування, яке виплачується в розмірі та порядку, передбаченому Законом № 1961-IV.

Посилання позивача на пункт 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV є безпідставним, оскільки даною нормою регламентовано лише право страховика, а не обов`язок відшкодовувати шкоду, пов`язану із смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати, що роз`яснюється у Постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року по справі №326/40/19.

Виходячи з вищевикладеного, страхове відшкодування, на яке мають право діти померлого, становить 185014,00 грн, з яких: 170028,00 грн. - шкода, пов`язана зі смертю потерпілого згідно пункту 27.2 статті 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (4723,00 х 36= 170028,00 грн) для синів померлого ОСОБА_8. та ОСОБА_2 рівними частинами; 14986,00 грн. - моральна шкода згідно пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», але в межах страхової суми, що становить 28:4=7493,00 грн., тобто по 7493 грн. для сина ОСОБА_8. , сина ОСОБА_2 , батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 .

Окрім того, після подання позовної заяви ПрАТ «Страхова група «ТАС» у відповідності до законодавства та прийнятого рішення здійснюються помісячні платежі, а отже недоплачена сума страхового відшкодування становить 117130,88 грн, а не 129853,14 грн, як зазначено в позовній заяві.

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідно до змісту статті 27.2 Закону№ 1961-IV страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Тобто, норма статті 27.2. Закону є бланкетною та містить пряме посилання на приписи статті 1200 ЦК України.

Разом з тим, стаття 27.5. Закону № 1961-IV містить посилання на те, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати, але при цьому даною нормою не зобов`язано страховика здійснити саме одноразову виплату, що свідчить про альтернативність зазначеної норми. Отже, зазначена обставина вказує на право страховика, а не на безумовний імперативний обов`язок здійснити таку виплату одноразово. А звідси, законодавцем віддано на розсуд страховика право визначення порядку виплати відшкодування шкоди.

Крім цього, частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що за наявності обставин, які мають істотне значення, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

На виконання даних норм відповідач вже виплатив утриманцям ОСОБА_8 та ОСОБА_2 суму в розмірі 67883 грн. 12 коп. страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями №208670 від 01 вересня 2021 року, №223616 від 29 жовтня 2021 року та №244537 від 19 січня 2022 року.

Таким чином, приписи статей 1200, 1202 ЦК України підлягають застосуванню в сукупності з вимогами норм Закону № 1961-IV при визначенні страховиком порядку виплати відшкодування шкоди.

Відтак, помилковим є висновок позивачки про те, що виплата страхового відшкодування синам загиблого повинна здійснюватися виключно одноразовим платежем, та що рішення страховика про виплату такої суми періодичними щомісячними платежами є протиправним.

Не погодившись із зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , - адвокат Ієговська А.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що частиною 2 статті 27 Закону № 1961-IV встановлено не порядок розрахунку розміру страхового відшкодування, а мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування, меншим за який страхове відшкодування бути не може.

Норма пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачає, що страховик зобов`язаний не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування виплатити страхове відшкодування, а не розпочати його.

Посилаючись на позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2020 року у справі №747/522/19, представник позивачки зазначила, що частиною 1 статті 1202 ЦК України встановлено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смерті потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Проте вказаний у ній порядок здійснення відшкодування шкоди частково суперечить пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV, оскільки вказаний пункт спеціального нормативно-правового акту встановлює, що розмір страхового відшкодування не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, який відповідно до пункту 36.2 цього Закону підлягає виплаті протягом 90 днів з дня отримання заяви на виплату страхового відшкодування.

Крім того, представник позивача зазначила, що відзив на позовну заяву позивачка не отримувала. Посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №326/440/19 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «Страхова група «ТАС» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що здійснення відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, одноразовим платежем є правом, а не обов`язком страховика, тому страхова компанія правомірно прийняла рішення про виплату на користь позивачки страхового відшкодування в розмірі 185014 грн. з помісячними платежами в порядку статті 1202 ЦК України, а отже відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача. Також, наголошується на тому, що у зв`язку із здійсненими страховою компанією виплатами недоплачена сума страхового відшкодування становить 117 130 грн. 88 коп., а не 129 853 грн. 14 коп.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 квітня 2020 року близько 23 год. 00 хв. у м. Вознесенськ Миколаївської області водій автомобілю марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , який від отриманих травм помер. За цим фактом зареєстровано кримінальне провадження № 90000481 за ознаками злочину, передбаченого частиною 1 статті119 КК України.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області 29 березня 2021 року кримінальне провадження закрито, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої частиною 1 статті 119 КК України у зв`язку із примиренням з потерпілою (а.с.9-11).

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_3 , на момент події за участю цього транспортного засобу була застрахована згідно полісу № АО6466665 у ПрАТ «Страхова група «ТАС» (а. с. 12).

01 вересня 2020 року на адресу ПрАТ «Страхова група «ТАС» через представника за довіреністю Мелеха Д.О. надіслано заяви ОСОБА_10 про виплату страхового відшкодування, яка діє в інтересах малолітніх синів ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , батьком яких є ОСОБА_2 (а.с.19-21).

За наслідками розгляду звернення представника малолітніх дітей відповідачем було направлено заявниці листа №17106/7121 від 31 серпня 2021 року, відповідно до якого ним визначено, що шкода, пов`язана зі смертю потерпілого згідно пункту 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV становить 85014 грн., а саме - по 42507 грн. для кожного із синів загиблого (4723 грн. х36:4). В листі також зазначено, що станом на серпень 2021 року сума страхової виплати складає 26134,10 грн. Надалі страховик буде виплачувати страхову виплату щомісячно по 1889,20 грн. до березня 2024 року, а залишок виплати (остання виплата) у розмірі 314,7 грн. - у квітні 2024 року. Повідомлено ОСОБА_1 , що прийнято рішення про те, що сума страхової виплати становить 113352 грн., а сума першої виплати в розмірі 54472,10 грн. буде їй перерахована (а.с.29).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 наполягала на тому, що вона не згодна з рішенням відповідача щодо виплати її дітям страхового відшкодування частинами, тому що положеннями з урахуванням пункту 27.5 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV він має виплатити страхове відшкодування одноразовою виплатою у повному обсязі, а тому просила про стягнення з нього невиплаченої станом на 11 лютого 2022 року суми страхової виплати в розмірі 129 853,14 грн (170 028,00 - 40 174,86 = 129 853,14 грн).

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Спір у справі, яка переглядається, виник щодо відшкодування шкоди, завданої у зв`язку із смертю батька малолітніх дітей, в інтересах яких заявлений позов, ОСОБА_2 внаслідок діяльності джерела підвищеної небезпеки - автомобілю марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції послався на те, що ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2021 року у справі № 473/848/21 ОСОБА_3 , який є володільцем вказаного джерела підвищеної небезпеки, і чия цивільно-правова відповідальність на момент події за участю цього транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС», звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною 1 статті 119 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілою, а кримінальне провадження закрито (а.с.9-11).

Між тим, як встановив апеляційний суд, згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 08 червня 2021 року у справі № 473/848/21 ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2021 року скасовано, призначено новий розгляд у суді першої інстанції. На день апеляційного розгляду справи №472/137/22 розгляд кримінальної справи № 473/848/21 триває.

Переглядаючи цивільну справу №472/137/22, колегія суддів бере до уваги, що відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В силу частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

А ні в суді першої інстанції, звертаючись із відзивом на позовну заяву, а ні у відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Страхова група «ТАС» не заперечувала: факту наявності підстав для цивільної відповідальності водія ОСОБА_3 через загибель ОСОБА_2 внаслідок діяльності застрахованого транспортного засобу; що подія, внаслідок якої ІНФОРМАЦІЯ_3 настала смерть ОСОБА_2 , є страховим випадком, а також щодо кількості та складу осіб, які мають право на отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю потерпілого.

За такого апеляційний суд такі обставини не переглядає.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною 1 статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Відповідно до речення другого пункту 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З урахуванням наведеного відповідач листом від 31 серпня 2021 року повідомив позивачку про те, що нараховані суми страхових виплат будуть сплачуватися страховиком частинами, щомісяця до квітня 2024 року включно.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Щодо застосування вказаних норм права Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20) зробила висновок про те, що пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції вважав, що оскільки приписи статей 1200, 1202 ЦК України підлягають застосуванню в сукупності з вимогами норм спеціального Закону № 1961-IV при визначенні страховиком порядку виплати відшкодування шкоди, помилковим є твердження позивачки про те, що виплата страхового відшкодування синам загиблого повинно здійснюватися виключно одноразовим платежем, та що рішення страховика про виплату такої суми періодичними щомісячними платежами є протиправним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що норма Закону № 1961-IV, щодо застосування якої виник спір, містить посилання на статтю 1200 ЦК України, є відсилочною та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою, проте вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення призначеної страхової виплати однією сумою.

Так, основу цивільного законодавства України становить Конституція України.

Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проєкт закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проєкт закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроєкт розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проєктом закону про внесення змін до ЦК України (частини перша та друга статті 4 ЦК України).

01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, прийнятий 16 січня 2003 року, тоді як Закон № 1961-IV був прийнятий 01 липня 2004 року та набрав чинності 01 січня 2005 року. Положення частини першої статті 1198 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим кодексом. Так само незмінними залишаються положення статті 25 Закон № 1961-IV.

Оскільки парламент прийняв окремий Закон № 1961-IVпісля ЦК України, то його положення не мали би суперечити приписам зазначеного Кодексу.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у Рішенні від 13 березня 2012 року № 5-рп/2012 у справі № 1-7/2012 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, провадження № 14-188цс20 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі № 910/17048/17, провадження № 12-85гс20 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21, до розгляду якої касаційне провадження зупинялося у цій справі.

Тому посилання позивачки на інше застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, а також висновки Верховного Суду у справах, які розглянуті до наведеного висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, апеляційним судом не приймаються.

Між тим, суд першої інстанції, відмовляючи в позові про стягнення страхової виплати, пов`язаної із смертю ОСОБА_2 , не врахував, що ця особа є батьком малолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , в інтересах яких заявлений даний позов, а тому при вирішенні цього суду слід виходити із найкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей. Тобто суд першої інстанції не взяв до уваги таких обставин, які мають істотне значення, тоді як врахування інтересів малолітніх дітей відповідає особливому захисту дітей, передбаченому Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», й унеможливлює порушення майнових прав дітей, що узгоджується з абзацом другим частини 1 статті 1202 ЦК України.

За такого колегія суддів приходить до висновку про доведеність позивачкою права на отримання страхової виплати, визначеної страховиком на користь синів як утриманцям померлого батька ОСОБА_2 , одноразовим платежем.

Щодо розміру такого відшкодування.

Згідно відзиву на позовну заяву відповідачем зазначено, що розмір відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_2 його синам, який визначений страховиком, становить 170028 грн. в рівних частках ОСОБА_8. та ОСОБА_2 , тому в силу положень частини 1 статті 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився з позицією відповідача та вважав доведеним, що страховик вже виплатив утриманцям ОСОБА_8 та ОСОБА_2 суму в розмірі 67883 грн. 12 коп. страхового відшкодування

Позивачка у позовній заяві визнавала отримання від страховика страхової виплати в розмірі 40174 грн. 86 коп.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Так, на підтвердження власних заперечень щодо суми виплаченої позивачці страхової виплати позивач надав платіжні доручення №208670 від 01 вересня 2021 року, №223616 від 29 жовтня 2021 року та №244537 від 19 січня 2022 року про перерахування АТ «Ощадбанк», відповідно 68502 грн. 10 коп., 112413 грн. 92 коп. та 5748 грн. 66 коп. з призначенням платежу - перерахування коштів згідно реєстрів №RGMT-00 від 01 вересня 2021 року, №RGMT-00 від 29 жовтня 2021 року та № RGMT-00 від 19 січня 2022 року (а.с. 76, 78, 79)

Також відповідачем надані звіти про виплати коштів станом на 25 травня 2022 року за реєстрами суб`єкта господарювання ПАТ «Страхова група «ТАС» №21199024/RGMT-00.xls, згідно якому 01 вересня 2021 року ОСОБА_1 виплачено 54472,10 грн., № 23115232//RGMT-00.xls, згідно якому 12 листопада 2021 року ОСОБА_1 виплачено 10262,36 грн., №29572043/RGMT-000.xls, згідно якому ОСОБА_1 виплачено 20 січня 2022 року 3148,66 грн. (а.с. 77, 79, 81).

Проаналізувавши вказані докази, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновку суду першої інстанції щодо виконання відповідачем обов`язку стосовно сплати страхового відшкодування на користь позивачки в сумі 67883 грн., оскільки надані відповідачем копії документів не містять підтвердження отримання ОСОБА_1 в розмірі, на якому наполягав відповідач, зокрема, не надано видатковий касовий ордер, касовий чек, квитанцію тощо відповідно до вимог Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 103 від 25 вересня 2018 року, у разі отримання грошових коштів через касу банку або підтвердження перерахування грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_1 у разі безготівкового порядку отримання виплат.

За такого колегія суддів дійшла висновку про доведеність вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ПрАТ «Страхова група «ТАС» 129853 грн. 14 коп. страхової виплати.

Оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, а також неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, рішення суду в силу пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно скасувати

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншіх, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення , яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені повністю, що є підставою для відповідного розподілу судових витрат та покладення на відповідача усіх судових витрат.

Щодо розподілу судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України «Про судовий збір».

ОСОБА_1 як позивачка у справі про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, яка також звернулася до суду як законний представник малолітніх дітей на підставі пунктів 2, 7 статті 5 цього Закону звільнена від сплати судового збору.

В силу частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За такого з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на користь держави слід стягнути судовий збір, виходячи з ціни позову - 129853 грн. 14 коп. та ставок справляння судового збору за вимоги майнового характеру, які визначені підпунктами 1, 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір, за розгляд справи судом першої інстанції - 1298 грн. 55 коп. (1% від 129853 грн. 14 коп.) та за розгляд справи апеляційним судом - 1947 грн. 83 коп. (1298 грн. 55 коп.х150%), а всього - 3246 грн. 348 коп.

Позивачка в апеляційній скарзі заявила про очікувані витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000 грн. та просить вирішити питання розподілу судових витрат

Крім того разом з апеляційною скаргою представник ОСОБА_1 подала заяву, в якій з посиланням на положення абзаців 1, 2 частини 8 статті 141 ЦПК України просила продовжити строк надання доказів сплати судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

В силу положень абзаців 1, 2 частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З урахуванням викладених вимог закону та заяви представника позивачки апеляційний суд не розглядає питання розподілу понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу при ухваленні цієї постанови.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 ,- адовоката ОСОБА_12 , задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 листопада 2022 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , 129 853 грн. 14 коп. заборгованості станом на 11 лютого 2022 року з виплати страхового відшкодування у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», , в дохід держави 3246 грн. 348 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.В. Крамаренко

Ж.М. Яворська

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 28 лютого 2023 року