Справа № 296/7651/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" січня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить визначити частку ОСОБА_1 у спільній сумісній власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як 1/2 частки та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно, а саме: частку житлового будинку по АДРЕСА_1 та частину земельної ділянки за вказаною адресою кадастровий номер :04:014:0077. Позивачка є спадкоємицею, яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку та строки. Земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності позивачу та її матері. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 15.10.20219 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, оскільки правилами ведення нотаріального діловодства затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22.12.2010 року, встановлена форма свідоцтва про право на спадщину, яка передбачає частки майна, яка належала спадкодавцю, тобто частки співвласників не визначені.

Посилаючись на те, що позивач є єдиним спадкоємцем після померлої ОСОБА_2 , однак немає можливості іншим чином оформити право власності на нерухоме майно спадкодавця, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 06 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

13 жовтня 2021 року позивач подала до суду позовну заяву в новій редакції з усуненими недоліками.

Ухвалою від 23 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

28 січня 2022 року постановлено ухвалу про витребування доказів.

12 квітня 2022 року на виконання ухвали суду надано копію спадкової справи, заведену до майна померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 14.06.2022 року закрито підготовче провадження у справі.

Представник позивача адвокат Божок Л.В. подала до суду письмову заяв в якій просить справу розглянути без її участі та участі її довірительки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також просить долучити до матеріалів справи інформацію з Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку (а.с.105).

Представник відповідача Житомирської міської ради Гущина В.С. подала до суду письмове клопотання в якому просить розглядати справу без участі представника Житомирської міської ради (а.с.86).

Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, відповідно до ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позови слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Житомирським міським бюро ЗАГС (а.с.53).

Згідно копії свідоцтва про одруження виданого 13.08.1943 року серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 , 1918 року народження, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 зміна прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.51).

З договору купівлі-продажу від 30.12.1950 року, посвідченого нотаріусом Житомирської Державної нотаріальної контори Ждан О.Т., судом встановлено, що ОСОБА_2 купила у ОСОБА_8 домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 62).

Відповідно до договору від 23.10.1972 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 35/100 частин жилого будинку, з відповідною частиною надвірних будівель, загальною жилою площею 33,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 7-9).

Згідно державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ №044318 від 24.10.1997р., земельна ділянка площею 0,0971 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Житомирської міської Ради народних депутатів від 14.08.1997р. №437, передається на праві приватної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які проживають за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.14).

ОСОБА_2 на випадок своєї смерті заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом матиме право ОСОБА_1 , про що свідчить копія заповіту від 14.03.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Кулінічем Р.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-317 (а.с.51 (зворотній бік) - 52).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що видно із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 09.02.2005 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.6,50).

Позивач звернулася до Житомирської державної нотаріальної контору Житомирської області із заявою щодо одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 65/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на частину земельної ділянки за кадастровим номером :04:014:0077, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0971 га, що розташована в АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 56 зворотній бік).

Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі номер витягу 57914118 від 15.10.2019 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.10.2019 року, виданого державним нотаріусом Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області Поліщук А.І., 18.07.2008 року заведено спадкову справу за №428/2005, видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 65/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Житомирською державною нотаріальною конторою 30 грудня 1950 року, та здійснено державну реєстрацію право власності (а.с.10, 11, 12, 75 (зворотній бік), 76,77).

Однак, позивачу постановою №3490/02-31 від 15.10.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки № НОМЕР_4 , площею 0,0971 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки правилами ведення нотаріального діловодства затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22.12.2010 року, встановлена форма свідоцтва про право на спадщину, яка передбачає частки майна, яка належала спадкодавцю, тобто частки співвласників не визначені (а.с. 13).

Як вбачається з інформації Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 17.01.2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером :04:014:0077 цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0971 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності (а.с.106-107).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у прав власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Як зазначено вище та встановлено судом, земельна ділянка площею 0,0971 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Зі змісту п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року встановлено, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до статті 357 ЦК України, під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно зі статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.

Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи, що позивачу та спадкодавцю на праві спільної сумісної власності належить зазначена земельна ділянка, презюмується, що частки є рівними, тобто по 1/2 частки у кожного.

З урахуванням наведеного можна зробити висновок про те, що земельна ділянка площею 0,0971 га з кадастровим номером :04:014:0077 цільове призначення для обслуговування жилого будинку і господарських будівель розташовану в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частки земельної ділянки.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до п. 4.16 глави 10 розділу 2 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна..

Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи те, що позивач в іншій спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0971 га кадастровий №:04:014:0077 за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0971 га з кадастровим номером :04:014:0077 цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташовану в АДРЕСА_1 , становить 1/2 ідеальної частки.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 ідеальну частку земельної ділянки площею 0,0971 га з кадастровим номером :04:014:0077 цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розташовану в АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: Житомирська міська рада, місцезнаходження: м.Житомир, майдан ім.С.П. Корольова, 4/2, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 27.01.2023.