Справа № 199/976/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Авраменко А.М., ознайомившись із матеріалами заяви окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту належності особі актового запису про народження та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

30 січня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла вищевказана заява окремого провадження, ознайомившись із матеріалами якої, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, згідно ст.293 ч.1 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ст.293 ч.2, ст.315 ч.1 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Частиною 4 ст.315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно ст.294 ч.3 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Нормою ст.10 ч.9 ЦПК України передбачено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

За змістом ст.187 ч.1 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Положеннями ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкриття провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала (ч.2 ст.186 ЦПК України).

Відповідно до ст.263 ч.4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналізуючи зміст заяви окремого провадження в контексті наведених вище норм законодавства, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, згідно ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Орієнтовний перелік таких юридичних фактів, які встановлюються судом, визначено ч.1 ст.315 ЦПК України, однак цей перелік не є вичерпним, оскільки відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). Відсутність хоча б однієї із наведених умов виключає можливість розгляду судом заяви окремого провадження про встановлення факту.

Отже, вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку, зокрема чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній.

Наведені двома абзацами вище правові висновки суду узгоджуються із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 березня 2019 року по справі №569/7589/17, від 30 січня 2020 року по справі №287/167/18-ц, а також із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 листопада 2021 року по справі №214/1816/20, від 20 грудня 2021 року по справі №499/700/19.

Як вбачається зі змісту заяви окремого провадження ОСОБА_1 , остання просить суд, окрім іншого, встановити факт належності їй актового запису про народження. В якості підстави для пред`явлення такої вимоги заявник вказує неправильне зазначення у цьому акті дати її народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 замість вірного ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно п.1 глави 1 розділу ІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5 (далі - Правила) державна реєстрація акту цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

За змістом ст.ст.6, 18 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.6 розділу І Правил про факт державної реєстрації акту цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видаються відповідні свідоцтва, зокрема свідоцтво про народження.

Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Таким чином, з викладеного можна зробити висновок, що народження особи, як акт цивільного стану, підлягає державній реєстрації шляхом складення відповідного актового запису про народження, вже на підставі якого особі видається свідоцтво про народження. Відтак, актовий запис про народження та свідоцтво про народження виконують для особи однакову правовстановлюючу функцію, нерозривно пов`язані між собою, оскільки відомості другого ґрунтується на відомостях першого із вказаних документів. За таких обставин оскільки цивільним процесуальним законом прямо заборонено судовий розгляд в окремому провадженні справ про встановлення юридичного факту належності особі такого правовстановлюючого документу як свідоцтва про народження, то немає підстав вважати можливим розгляд судом справ про належність особі і актового запису про народження, як документу, на підставі якого видано свідоцтво про народження.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі за заявою окремого провадження в частині вимог про встановлення факту належності особі актового запису про народження на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України з огляду на ст.315 ч.2 ЦПК України.

Означений вище висновок зумовлений також і тим, що при виявленні неправильності даних актового запису про народження законом та усталеною судовою практикою передбачений інший спосіб захисту прав та інтересів заявника.

Так, за змістом ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п.п.1.1, 1.5 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі - Правила внесення змін), внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

За змістом пп.2.13.1, 2.13.2 п.2.13 розділу ІІ Правил внесення змін підставами для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та рішення, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; постанова адміністративного суду. Таким чином, органи ДРАЦС за заявою громадян можуть вносити зміни до актових записів на підставі рішень суду, якими встановлено неправильність таких записів та зазначено про внесення до них конкретних змін. При цьому у резолютивній частині відповідного судового рішення повинного бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів цивільного стану і щодо якої особи він складений, номер, дата запису, а також які виправлення/зміни чи доповнення певний орган ДРАЦС має внести.

Таким чином, якщо особа не оскаржує рішення, дії чи бездіяльність певного органу ДРАЦС щодо невнесення/внесення за її зверненням змін до актового запису цивільного стану (тобто відсутній спір з органом ДРАЦС), то питання про внесення змін до актового запису цивільного стану за умови неможливості внесення відповідних виправлень в позасудовому порядку може вирішуватись шляхом звернення до суду заявника із заявою про встановлення факту неправильності певних відомостей в актовому записі цивільного стану із зобов`язанням відповідного органу внести конкретні зміни до такого актового запису. Даний висновок узгоджується із правовим позиціями, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі №466/1150/18, від 29 травня 2019 року по справі №398/4017/18, а також у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2022 року по справі №754/16843/21.

В той же час, заявник, як вказувалось вище, замість пред`явлення вимоги про встановлення факту неправильності відомостей в актовому записі цивільного стану про її народження у даній заяві окремого провадження заявляє вимогу про встановлення факту належності їй актового запису про народження як правовстановлюючого документу, яка, як зазначалось вище, судовому розгляду в порядку окремого провадження не підлягає.

Окремою та самодостатньою підставою для відмови у відкриття провадження у справі за заявою окремого провадження ОСОБА_1 є та обставина, що заявник в тексті своєї заяви висловлює свою незгоду із рішенням заінтересованої особи - Амур-Нижньодніпровським ВДРАЦС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро), оформленим висновком від 05 лютого 2022 року, яким в позасудовому порядку відмовлено заявнику у внесенні змін до її актового запису про народження, встановлення належності якого (актового запису) є предметом розгляду у даній заяві окремого провадження. Заявник посилається на прийняття означеного висновку без повного з`ясування обставин та наданих документів. Таким чином, з вищевикладеного беззаперечно слідує наявність між заявником та Амур-Нижньодніпровським ВДРАЦС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро) відповідного спору про право, наміром заявника оскаржити таким чином до суду висновок означеного територіального органу ДРАЦС, що, в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті провадження за заявою окремого провадження на підставі ст.315 ч.4 ЦПК України.

Підсумовуючи вищевикладене, приходжу до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі за заявою окремого провадження і на підставі ст.186 ч.1 п.1 ЦПК України, і на підставі ст.315 ч.4 ЦПК України.

Відповідно до ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, зокрема, в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. З цієї підстави судовий збір повертається в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що заявником при зверненні до суду із даною заявою окремого провадження було сплачено судовий збір в розмірі 536,8 гривень, однак даною ухвалою судді відмовлено у відкритті провадження у справі, що за змістом норм Закону України «Про судовий збір» зумовлює виникнення у заявника права на повернення сплаченого нею судового збору в повному обсязі, приходжу до висновку про необхідність повернення заявнику судового збору у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 186, 187, 258-261, 263, 293, 294, 315, 352-355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересована особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), про встановлення факту належності особі актового запису про народження та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Повернути заявнику ОСОБА_1 сплачений нею при подачі до суду заяви окремого провадження, у відкритті провадження у справі за якою відмовлено цією ухвалою, судовий збір в розмірі 536,8 гривень, перерахований згідно квитанції №33 від 30 січня 2023 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання ухвали.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А.М. Авраменко