Справа № 355/1093/22
Провадження № 2/355/868/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року Баришівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Баришівської селищної об`єднаної територіальної громади Баришівського району Київської області про скасування державного акту на земельну ділянку та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

07.10.2022р. позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , Баришівської селищної об`єднаної територіальної громади Баришівського району Київської області про скасування державного акту на земельну ділянку та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначили, що 01 червня 1991 року було укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки будинку між директором радгоспу «Заповіт Леніна» в особі ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_1 , відповідно до якого Дирекція радгоспу «Заповіт Леніна» продала 1/3 радгоспного будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . Даний Договір посвідчений Дробіною Олександрою Федотівною, секретарем виконкому Веселинівської сільської ради народних депутатів, та зареєстрований в реєстрі за № 37. 29 січня 2003 року на підставі рішення виконкому Веселинівської сільської ради ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . Розпорядженням №5 від 28 січня 2016 року Веселинівської сільської ради, вулицю «Калініна» було перейменовано на вулицю «Світанкова». Наказом сектору містобудування та архітектури Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 27 серпня 2021 року, було проведено упорядкування нумерації об`єкта нерухомого майна та було змінено адресу нерухомого майна: АДРЕСА_1 та присвоєно нову адресу нерухомого майна: АДРЕСА_1 .

16 вересня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/3 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 . Після реєстрації права власності належної позивачу 1/3 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, він хотів подарувати належну йому частку даного будинку своїй дочці, однак коли звернувся до нотаріуса йому було відмовлено нотаріусом після вивчення документів, посилаючись на те, що ОСОБА_3 на підставі рішення сесії Веселинівської сільської ради від 18 січня 1994 року № 1, був виготовлений державний акт серії ЯЖ № 239615 на право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 , тобто на земельну ділянку, яка розташована під будинком, в якому на момент виготовлення державного акту позивачу належить, згідно договору купівлі- продажу, 1/3 частки житлового будинку.

Позивачі вважають, що державний акт серії ЯЖ №239615 на право власності на земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_1 виданий з порушенням норм законодавства України та повинен бути скасований у зв`язку з тим, що приватизація земельної ділянки ОСОБА_3 була незаконною, адже на момент приватизації житловий будинок, розташований на спірній земельній ділянці, належав ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами та ОСОБА_2 в розмірі 2/3 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами.

На даний час позивачам належать на праві приватної власності частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 , але у зв`язку з незаконною приватизацією земельної ділянки ОСОБА_3 , яка розташована під будинком, вони не мають можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, також приватизувати повторно спірну земельну ділянку вони не мають можливості.

У зв`язку з вищевикладеним, позивачі звернулися до суду із вищевказаним позовом, який просили задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.11.2022р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Проведення підготовчого засідання призначено на 06.12.2022р.

06.12.2022р. на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_2 - щодо підтримання позовних вимог та розгляду справи у його відсутність.

06.12.2022р. на адресу суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 - щодо розгляду справи у її відсутність та відсутність позивача.

06.12.2022р. на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_3 - щодо визнання позову та розгляду справи у її відсутність.

06.12.2022р. на адресу суду надійшла заява відповідача Баришівської селищної ради Нєкрасової М. - щодо визнання позову та розгляду справи у її відсутність.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у їх відсутність, просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 , у підготовче судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином; надала на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у її відсутність, з позовним вимогами погодилась у повному обсязі.

Представник відповідача Баришівської селищної ради Броварського району Київської області - у підготовче судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином; надали на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у відсутність представника територіальної громади, з позовним вимогами погодились у повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання

відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 червня 1991 року було укладено договір купівлі-продажу 1/3 частки будинку між директором радгоспу «Заповіт Леніна» в особі ОСОБА_4 та громадянином ОСОБА_1 , відповідно до якого Дирекція радгоспу «Заповіт Леніна» продала 1/3 радгоспного будинку, який розташований по АДРЕСА_1 . Даний Договір посвідчений Дробіною Олександрою Федотівною, секретарем виконкому Веселинівської сільської ради народних депутатів, та зареєстрований в реєстрі за № 37.

16 вересня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/3 частки будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 ( а.с. 19-26).

29 січня 2003 року, на підставі рішення виконкому Веселинівської сільської ради, ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 28).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 239615 від 18.02.2009р., ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Розпорядженням № 5 від 28 січня 2016 року Веселинівської сільської ради, вулицю «Калініна» було перейменовано на вулицю «Світанкова» (а.с. 33).

Наказом сектору містобудування та архітектури Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 27 серпня 2021 року, було проведено упорядкування нумерації об`єкта нерухомого майна та було змінено адресу нерухомого майна: АДРЕСА_1 та присвоєно нову адресу нерухомого майна: АДРЕСА_1 (а.с. 29-30).

Постановою державного нотаріуса Баришівської державної нотаріальної контори Малиновської Н.В. № 694/01-16 від 26.08.2022р., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було відмовлено у відчуженні належних їм часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 34).

Відповідно до частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України, Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовуються.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до вимог статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною 2 статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні

відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 374 Цивільного кодексу України та статтею 80 Земельного кодексу України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до пунктів а), б), в) частини 1 статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Земельним кодексом України закріплено право кожного громадянина України на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки в межах норм, визначених Земельним кодексом України, один раз за кожним видом використання. Порядок такої безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно з частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 Земельного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 123 Земельного кодексу України, рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Порядок погодження i затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачено у статтях 186, 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 4. Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду та захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних- судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 Цивільного кодексу України, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України)

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорено відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а)визнання прав; 6) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або

органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 391 Цивільного процесуального кодексу України, власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтями 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що с адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб, право на земельну ділянку визначаються пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб, які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачаються механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і i цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Аналізуючи зміст статті 120 Земельного кодексу України, можна дійти висновку, що в ній закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За загальним правилом, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Крім того , суд звертає увагу, що 28 жовтня 2021 року набув чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості» який передбачає:

1. що у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.

Даним законом передбачено, що документи, що підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.

Крім того, суд звертає увагу на постанову Верховного Суду України у справі за № 6-2225 цс 16. Зокрема, правова позиція Верховного Суду України закріплює наступне: « за змістом статті 377 Цивільного кодексу України. до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельно ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить права користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки (пункт 7 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України).

Тобто, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. На земельну ділянку, що перевищує визначені статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України розміри, право власності або право користування виникає на загальних підставах та у порядку, визначених чинним законодавством.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 3-119 гс11.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, провадження № 14-525цс18, « державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.»

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. не

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності виникає на підставах, заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, у позовній заяві позивачі не ставлять вимоги про стягнення судового збору з відповідачів. Відтак, ухвалюючи рішення, суд не вирішує питання про стягнення з відповідачів на користь позивачів витрат по сплаті судового збору сплачених позивачами при зверненні до суду с вищевказаним позовом.

Керуючись ст. ст. 4, 19, 76, 81, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Баришівської селищної об`єднаної територіальної громади Баришівського району Київської області про скасування державного акту на земельну ділянку та визнання права власності, - задовольнити.

Скасувати рішення Веселинівської сільської ради від 18.01.1994 року за №1 про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 та державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 239615 від 18 лютого 2009 року площею 0,2497 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на 1/3 (одну третю) частку земельної ділянки площею 0,2497 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 право власності на 2/3 (дві третіх) частки земельної ділянки площею 0,2497 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати у справі, понесені позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити за ним.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його

проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева