ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м.Суми

Справа №592/6485/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/2/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Костенка В.Г. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 02 лютого 2021 року,

у справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «ОТП Банк» - далі по тексту АТ «ОТП Банк») звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 01 червня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-C00/225/2007, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 60594 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 4,99% +FIDR. У той же день, на забезпечення виконання кредитних зобов`язань за цим договором, між ЗАТ «ОТБ Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №SR-COO/225/2007.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 29 квітня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором в сумі 23321,95 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 7123,63 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини позивач, просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 30445,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 29 квітня 2016 року (1 долар США = 25,186528 грн) складає 766818,46 грн; стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) СО/525/07/1 від 01 червня 2007 року у розмірі 1079,37 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 січня 2021року відмовлено у задоволенні позову АТ «ОТП Банк».

Стягнуто з АТ «ОТП Банк» на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у сумі 18305 грн 28 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що помилковим є висновок суду першої інстанції про не надання позивачем належних доказів на підтвердження факту видачі кредиту відповідачці, оскільки згідно кредитної заявки від 01 червня 2007 року ОСОБА_1 просила видати кредит в розмірі 60594,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок відкритий на її ім`я. Розмір заборгованості відповідачів перед позивачем за кредитним договором підтверджується розрахунком заборгованості, також вказаним розрахунком підтверджується факт порушення зобов`язання з боку відповідачів.

Крім того, відповідачка тривалий час виконувала умови кредитного договору та неодноразово зверталася до банку із заявами про надання дозволу на дострокове погашення заборгованості.

Вказує, що банком надано належним чином засвідчені копію кредитного договору, графік погашення заборгованості, відповідно до умов даного договору та детальний розрахунок заборгованості, в якому відображено щомісячно дату погашення, суму погашення та залишок заборгованості за кредитним договором, до того ж визначено розмір процентної ставки. Також надано виписку по рахунку відповідача, яка є первинним документом, що підтверджує визначений АТ «ОТП Банк» у позові розмір заборгованості та факт видачі коштів позичальнику.

Зазначає, що суд посилається на висновок судової економічної експертизи №302 від 25 травня 2020 року, в якому експерт послався на вимоги постанови Правління НБУ №601 від 08 грудня 2004 року, яка втратила чинність 01 січня 2019 року. Крім того, за наявності виписок по рахунку відповідачки, кредитного договору, детального розрахунку заборгованості та інших документів, експерт надав висновок, який не містить жодної обґрунтованої відповіді.

Відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить його залишити без зміни, а доводи апеляційної скарги без задоволення. Також, відповідач заперечує проти прийняття апеляційним судом нових доказів, долучених до апеляційної скарги.

Постановою Сумського апеляційного суду від 15 липня 2021 року апеляційну скаргу АТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Рішення Ковпаківський районного суду м. Суми від 28 січня 2021 рокускасовано та ухвалено нове рішення.

Позов АТ «ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 17032,75 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 740,53 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6289,20 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 6383,10 доларів США.

У задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору про кредитування поточного рахунку (овердрафт) № С00/525/07/1 від 01 червня 2007 року у розмірі 1079,37 гривень відмовлено .

Стягнуто на користь АТ «ОТП Банк» судовий збір за подання позовної заяви з ОСОБА_1 8144,92 гривень, з ОСОБА_2 3357,35 гривень.

Стягнуто на користь АТ «ОТП Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 12217,39 гривні, з ОСОБА_2 5036,03 гривні.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Сумського апеляційного суду від 15 липня 2021 року в частині задоволених позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зав кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року та судових витрат скасовано.

Передано справу №592/6485/16-ц в частині позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 та судових витрат на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Цивільна справа надійшла до Сумського апеляційного суду 28 жовтня 2021 року та неодноразово призначалась до слухання в судовому засіданні.

В судове засідання 16 лютого 2023 року сторони не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання з проханням слухати справу в її відсутність, апеляційну скаргу підтримує, відповідач ОСОБА_1 повідомлена про слухання справи шляхом врученням повідомлення її представнику адвокату Буланову О.М. , відповідач ОСОБА_2 повідомлена шляхом направлення повістки за останньою відомою адресою проживання.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Буланова О.М. надійшло три клопотання про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення його з матеріалами справи, можливості зробити фотокопії , надання йому можливості надати письмові пояснення у справі та з метою добровільного врегулювання спору.

Колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Буланова О.М., оскільки справа перебуває в провадженні апеляційного суду з жовтня 2021 року, неодноразово з різних причин, у тому числі і за клопотаннями відповідачів, слухання справи відкладалось, учасники справи та їх представники не позбавлені були можливості ознайомитись з матеріалами справи і надати додаткові пояснення, чим і скористався представник ОСОБА_3 , надавши 23 січня 2023 року додаткові письмові пояснення до суду, а також за час перебування справи в провадженні апеляційного суду сторони не позбавлені були можливості скористатись своїм правом на добровільне врегулювання спору, чим вони не скористались. Клопотання від представника позивача про можливе врегулювання спору мирним шляхом до суду не надходило.

Виходячи з вищезазначеного , враховуючи ту обставину, що явка учасників справи у суд апеляційної інстанції не є обов`язковою , колегія суддів вважає за необхідне слухати справу у відсутність учасників справи та їх представників, які належним чином повідомлені про день та час слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які булидосліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого був ПАТ «ОТП Банк» (на даний час АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-C00/225/2007, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 60594,00 доларів США на споживчі цілі, з терміном повернення кредиту 01 червня 2021 року. Розмір щомісячного платежу складає 360,68 доларів США + сума нарахованих процентів на дату платежу (т.1, а.с. 8-11).

Згідно п. 3 частини № 1 кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку + FIDR. Фіксований відсоток 4,49 % річних. FIDR процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. З метою застосування FIDR при виконанні сторонами умов цього договору, ставка FIDR буде визначатись самостійно банком, інформація щодо якої розміщується в приміщенні банку на інформативних стендах. На момент укладення даного договору FIDR складає 7,5% річних.

Відповідно до п. 1.1 частини №2 кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині №1 цього договору, а позичальник прийняв кредит, зобов`язувався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у договорі. Для облікових цілей банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника за кредитом.

Згідно з п. п. 1.4.1.1 п. 1.4 частини 2 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються банком наступним чином: у разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення договору).

Відповідно до п. 1.7 частини 2 кредитного договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику лише за умов цього договору умовам рішення кредитного комітету банку. Банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявками позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній/их заявці/ках позичальника, зменшених на утриману комісію банку у відповідності до тарифів та умов цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу, якщо інше не передбачено цим договором.

Порядок дострокового виконання боргових зобов`язань та розірвання кредитного договору, визначено п. 1.9 цього договору. Так, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.7 та ст. 13 цього договору) та/або умов договору іпотеки та/або умов договору іпотеки (майнової поруки), та/чи договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором, 01 червня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого був ПАТ «ОТП Банк» (на даний час АТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_2 укладений договір поруки №SR-C00/225/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати за повне і своєчасне погашення боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, у повному обсязі таких зобов`язань (т.1, а.с. 14).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, розмір заборгованості згідно розрахунку станом на 29 квітня 2016 року склав 30445,58 доларів США, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 23321,95 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом за період з 03 січня 2014 року по 28 квітня 2016 року 7123,63 доларів США (т.1. а.с. 15, 107-108).

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «ОТП Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заявленої заборгованості за кредитним договором, правильності нарахування та утримання процентів та повернення кредиту ОСОБА_1 .

Проте з висновками суду першої інстанції погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам справи та суд дійшов їх з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положеннями ст.ст. 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п. п. 1.7.2 п. 1.7 частини №2 кредитного договору №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами вказаними в кредитній заявці позичальника.

Як убачається з матеріалів справи, 01 червня 2007 року ОСОБА_1 було подано кредитну заявку про видачу їй кредиту у розмірі 60594,00 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок. Згідно виписки з рахунку ОСОБА_1 отримала вказані кошти (т.1, а.с. 140).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції).

Тобто, виписка з особового рахунку, відкритого відповідачу ОСОБА_1 ( т. 1, а.с. 139-165), яка відповідає вимогам пункту 62 вказаного Положення, є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня2020 року у справі № 200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19).

З наданих позивачем розрахунків заборгованості ( т.1 а.с. 107-108, т. 3 а.с. 84-87) вбачається, що ОСОБА_1 з 03 лютого 2014 року припинила виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, кошти на погашення кредиту та процентів не вносила, станом на 29 квітня 2016 року, розмір заборгованості за договором становить 30445,58 доларів США, з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 23321,95 доларів США, несплачені відсотки за користування кредитом за період з 03 січня 2014 року по 28 квітня 2016 року 7123,63 доларів США.

У свою чергу відповідачами, всупереч ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних і допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Висновок економічної експертизи, призначеної судом за клопотанням ОСОБА_1 , на який послався суд у рішенні, не підтверджує існування заборгованості за кредитним договором в іншому розмірі, ніж визначено у розрахунку АТ «ОТП Банк».

Щодо твердження ОСОБА_1 про безпідставне нарахування їй кредитної заборгованості в іноземній валюті, у зв`язку з тим, що банк перерахував їй на рахунок суму кредиту в гривнях, то колегія суддів звертає увагу на те, що отримавши кредитні кошти в 2007 році, відповідачка будь-яких претензій щодо суми та валюти, перерахованих їй на виконання умов кредитного договору коштів, тривалий час, а саме - до пред`явлення цього позову АТ «ОТП Банк» в 2016 році, не заявляла, здійснювала відповідні платежі за кредитним договором до лютого 2014 року.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 60594 доларів США. Банком всі платежі, здійснені відповідачкою відображені у виписці по рахунку, яка, як вже зазначалося, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитним договором.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 до лютого 2014 року виконувала кредитні зобов`язання, сплачуючи заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом. В судовому засіданні від 21 березня 2019 року відповідач ОСОБА_1 визнала позов в частині тіла кредиту в розмірі 18000 доларів США (т.2, а.с. 47).

Крім того, 01 серпня 2007 року, 23 грудня 2008 року, 13 січня та 26 січня, 02 березня, 01 червня, 06 травня 2009 року, 01 березня 2010 року, 31 січня та 01 листопада 2011 року ОСОБА_1 зверталася до АТ «ОТП Банк» із заявами про надання дозволу на дострокове погашення частини кредиту (т.3, а.с.14-18).

Таким чином, беручи до уваги те, що банком виконані взяті на себе зобов`язань за договором, в частині надання відповідачу кредитних коштів, натомість відповідачем ОСОБА_1 , починаючи з 04 лютого 2014 кошти на погашення кредиту не вносила, колегія суддів дійшла до висновку, що права позивача порушені та підлягають захисту.

При визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів, колегія суддів бере до уваги наступні обставини.

Як уже зазначалося, сторони кредитного договору узгодили, що повернення кредитних коштів ОСОБА_1 повинно було бути здійснено щомісячними платежами до 1 числа кожного календарного місяця, дата остаточного розрахунку не пізніше 01 червня 2021 року.

Цільове використання кредиту придбання нерухомого майна, тобто кредит є споживчим.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави виснувати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року (справа №638/13683/15-ц) дійшла такого висновку, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Зі змісту п.п. 1.9.1. п. 1.9 кредитного договору слідує, що право банку на дострокове стягнення з відповідачів боргового зобов`язання у судовому порядку виникає після завершення 30 календарних днів, з дати одержання боржником ОСОБА_1 вимоги банку.

Проте, матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання позичальником ОСОБА_1 , надісланої банком 25 травня 2016 року досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором (т. 1, а.с. 18). Не надано позивачем і доказів на підтвердження того, що банком надсилався боржнику лист про розірвання укладеного кредитного договору, що давало б йому право вимоги дострокового повернення кредитних коштів.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, строк виконання якого станом на дату звернення до суду з позовом 08 липня 2016 року (дата направлення позову через відділення поштового зв`язку) не настав.

Отже, в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості за тілом кредиту в сумі 7861,50 доларів США, яка існувала станом на 01 липня 2016 року, та відсотки за користування кредитними коштами в сумі 7123,63 доларів США, які виникли станом на 29 квітня 2016 року.

Постановою Сумського апеляційного суду від 15 липня 2021 року в частині відмови у стягненні з поручителя ОСОБА_2 заборгованості за тілом кредиту та процентами за період до 08 січня 2016 року, з підстав припинення дії поруки по цим зобов`язанням, постановою Верховного Суду залишено без зміни.

Тобто, заборгованість за період з 01 лютого 2014 року по 08 січня 2016 року за кредитом у розмірі 6289,20 доларів США та відсотками у розмірі 6383,10 доларів США підлягає стягненню тільки з боржника ОСОБА_1 .

Щодо заборгованості по кредитному договору за період з 09 січня по 1 липня 2016 року, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 1572,30 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за період з 9 січня 2016 року по 29 квітня 2016 року у розмірі 740,53 доларів США, то вона підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку, як передбачено умовами договору поруки, так як в цій частині порука не припинилась.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 1572,30 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 740,53 доларів США; стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6289,20 доларів США та відсотками у розмірі 6383,10 доларів США.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягають розподілу між сторонами судовий збір в сумі 5661 грн 35 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та в сумі 8492 грн 03 коп. за апеляційний перегляд рішення суду, з яких на користь АТ «ОТП Банк»: з ОСОБА_1 належить стягнути 5224 грн 46 коп. та 7836 грн 73 коп., а з ОСОБА_2 436 грн 89 коп. та 655 грн 34 коп. відповідно, цих понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківський районного суду м. Суми від 28 січня 2021 рокув частині вирішення позову Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1572,30 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 740,53 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-C00/225/2007 від 01 червня 2007 року, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 6289,20 доларів США та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 6383,10 доларів США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства «ОТП Банк» відмовити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за подання позовної заяви з ОСОБА_1 5224 гривні 46 копійок, з ОСОБА_2 436 гривень 89 копійок.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги з ОСОБА_1 7836 гривень 73 копійки, з ОСОБА_2 655 гривень 34 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов