Справа № 2-979/08
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2023 року смт Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Романової О.Г.,

за участі секретаря судового засідання Данілової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання вчинити дії, стягувач: ОСОБА_2 , особа на бездіяльність якої подається скарга: Чорнобаївський відділ ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

в с т а н о в и в:

09.01.2023 гр. ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов"язання вчинити певні дії.

Скаргу мотивує тим, що на виконанні у Чорнобаївському ВДВС ЦМУЮ перебував виконавчий лист № 2-979 виданий 09.09.2008 Чорнобаївським районним судом Черкаської області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

В процесі виконавчого провадження постановою від 23.03.2018 ВП № 9166808 накладено арешт на все майно, яке йому належить.

Стягувачем ОСОБА_2 було повідомлено Чорнобаївському ВДВС ЦМУЮ про добровільне погашення ним заборгованості зі сплати алміентів в сумі 114837,73 грн. На даний час заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

В листопаді 2022 року йому стало відомо, що земельна ділянка (пай) в розмірі 3,10 га, яка належить йому на праві власності за заповітом, знаходиться під арештом.

12.12.2022 року він звернувся з заявою до Чорнобаївського ВДВС ЦМУЮ (м. Київ) про зняття арешту з майна боржника, на що отримав відповідь щодо неможливості зняття арешту з майна, оскільки виконавче провадження знищене та необхідність звернення з цього приводу до суду.

Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачений перелік підстав для зняття арешту з майна боржника. Так, відповідно до положень п. 7 ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в іншій спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт із майна боржника в зв`язку з повним погашенням заборгованості зі сплати аліментів.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати бездіяльність державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Волошина Б.Д. щодо не зняття арешту з його майна неправомірною. Зобов`язати державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Волошина Б.Д. проветис виконавчі дії по зняттю арешту з його майна, по виконавчому провадженню № 9166808.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.02.2023 скарга прийнята до розгляду та призначена до судового розгляду.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, до початку розгляду справи 10.02.2023 звернувся до суду із заявою про розгляд скарги без його участі у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги по всій території України.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи судовою повісткою.

Представник Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи кур`єрською кореспонденцією.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконання рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, 09.09.2008 був виданий виконавчий лист та 17.09.2008 державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Кавун В.В. відкрито виконавче провадження № 9166808 (а.с. 15).

В ході виконання виконавчого листа постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Чепурною Л.П. від 23.03.2018 був накладений арешт на все майно боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в сумі 114837,73 грн. (а.с. 14).

23.05.2019 начальником відділу Чорнобаївського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Волошином Б.Д. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (за письмовою заявою стягувача) (а.с. 13).

12.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна боржника, однак листом від 30.12.2022 № 24317 начальником відділу Волошином Б. відмовлено боржнику у знятті арешту з його майна у зв`язку із відсутністю підстав та рекомендовано із даним питанням звернутися до суду (а.с. 7).

У вказаному листі державною виконавчою службою зазначено, що на виконанні Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) дійсно перебувала виконавче провадження № 9166808 з примусового виконання виконавчого листа № 2-979 від 09.09.2008 виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 23.05.2019 вищевказане виконавче провадження було завершено відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». На дату завершення виконавчого провадження у відділі ДВС відсутні відомості про сплату боржником витрат виконавчого провадження та виконавчого збору в дохід держави, оскільки виконавче провадження знищено. Зазначили про те, що встановити яка саме заборгованість була у боржника на момент закриття виконавчого провадження є неможливим у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження. У зв`язку із тим, що повернення виконавчого документу стягувачу не входить до переліку підстав передбачених ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності яких виконавець може зняти арешт з усього майна (коштів) боржника у знятті арешту з майна ОСОБА_1 було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною п`ятою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Однак суд зазначає, що відповідно до змісту скарги спір виник саме з підстави відмови державною виконавчою службою зняти арешт з майна боржника поза межами виконавчого провадження.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Судом встановлено, що державним виконавцем 23.05.2019 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою без вирішення питання щодо скасування арешту майна.

Також в матеріалах справи мається письмова заява стягувача ОСОБА_2 , яка подана 21.11.2022 начальнику Чорнобаївського відділу ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій остання зазначає про відсутність у боржника заборгованості по сплаті аліментів та відсутності до нього жодних претензій (а.с. 8).

Суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Звертаючись до державної виконавчої служби із заявою про зняття арешту з майна скаржник вказав, що він погасив заборгованість перед стягувачем, що підтвердила остання своєю заявою. Виконавче провадження є завершеним, матеріали знищені. При цьому у письмовій відмові зняти арешт державною виконавчою службою зазначено, що у відділі відсутні відомості про сплату боржником витрат виконавчого провадження та виконавчого збору в дохід держави, а встановити яка саме заборгованість була у боржника на момент закриття виконавчого провадження є неможливим.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Отже, суд приходить до висновку, що наявність протягом трьох років нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, не зняття державною виконавчою службою арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Відповідно до відомостям матеріалів скарги на праві власності ОСОБА_1 належить земельна частка (пай), що знаходиться в КСП «Канівці» с. Великі Канівці, Золотоніського району Черкаської області, площею 3,10 га, в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі (а.с. 16-17).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 260, 261, 263, 354 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобов`язання вчинити дії, стягувач: ОСОБА_2 , особа на бездіяльність якої подається скарга: Чорнобаївський відділ ДВС у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Визнати бездіяльність державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волошина Б.Д. щодо не зняття арешту з майна - неправомірною.

Зобов`язати державного виконавця Чорнобаївського відділу державної виконавчої служби у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Волошина Б.Д. (начальника відділу) провести виконавчі дії по зняттю арешту з майна, належного ОСОБА_1 по виконавчому провадженню № 9166808.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 15 лютого 2023 року.

Суддя О.Г. Романова