Дата документу 04.01.2023 Справа № 331/2130/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/2130/21 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
№ 22-ц/807/266/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Онищенко Е.А.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі адвоката Дмитрашко Дениса Володимировича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

У квітні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 01.06.2012 р. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг. У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань, станом на 18.04.2021 року має заборгованість 15 946,34 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.

Посилаючись на вищезазначене, просило суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.06.2012 року у сумі 13 145,18 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 1 871,25 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі адвоката Дмитрашко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що окремого підпису про підписання ОСОБА_1 банківських послуг матеріали справи не містять, що свідчить про безпідставність вимог банку про стягнення заборгованості по кредиту, нарахування відсотків, пені та штрафів в порядку, визначеними умовами та Правилами, які відповідач не підписував та не погоджувався з ними. Укладаючи з банком договір, відповідач мав намір лише отримати картку для власних потреб, без будь-яких кредитних лімітів та використовувати лише щодо розпорядження своїми кредитними коштами.

В апеляційній скарзі апелянт послався на відсутність інформації про посадову особу банку, яка підписала розрахунок заборгованості, який є головним доказом наявної заборгованості.

Також зазначено, що сума повернутих коштів перевищує суму використаних та знятих коштів.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» посилалося на належність поданих суду доказів та безпідставність доводів0 викладених у апеляційній скарзі. Просило відхилити апеляційну скаргу та залишити без змін оскаржуване рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи положення частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає повною мірою.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 01.06.2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає АТ КБ «ПриватБанк», оформив анкету-заяву на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (т.1 а.с.16).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він отримав, ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

22 червня 2020 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому зазначена, зокрема, така інформація: сума/ліміт кредиту по картці «Універсальна» до 50 000 грн, по картці «Універсальна Голд» - до 75 000 грн; строк договору - 240 місяців; строк кредитування - до 240 місяців; мета отримання кредиту - споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001% річних; процентна ставка за межами пільгового періоду: по картці «Універсальна» - 43,2%, по картці «Універсальна Голд» - 42%; тип процентної ставки - фіксована; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - по картці «Універсальна» - 86,4%, по картці «Універсальна Голд» - 84% (т.1 а.с.17-19).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т.1 а.с.21-46).

Позивачем до позовної заяви додано виписку за договором б/н від 01.06.2012, укладеного між сторонами станом на 19 квітня 2021 року, що становить 15 946,34 грн, яка складається з 15 946,34 грн заборгованості за тілом кредиту (т.1 а.с.56-69).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту є частково обґрунтованими, оскільки банком було безпідставно стягнуто з відповідача 2 801,16 грн на погашення заборгованості за простроченими відсотками, а тому заборгованість позичальника за тілом кредиту в сумі 15 946,34 грн зменшується судом на суму здійснених ним платежів.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції в цій частині, судова колегія враховує, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено та здійснено розрахунок, внаслідок чого неправильно визначена сума, яка підлягає стягнення.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які наведені у витягу з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою, та вважає узгодженими банк.

З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеній у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на підставі статей 207, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Між сторонами укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання. Отже, твердження апелянта про отримання картки для власних потреб із метою її використання лише щодо розпорядження своїми особистими коштами є необґрунтованими. Із наявних у матеріалах справи доказів, а саме виписки по кредитному договору № б/н від 01.06.2012, слідує, що ОСОБА_1 активно користувався кредитною карткою, зокрема, знімав готівку, здійснював поповнення рахунків тощо. протягом часу користування кредитною карткою відповідач не звертався до позивача із вимогами про розірвання договору та не оспорював його дійсність. З урахуванням зазначеного, погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що банк набув право на повернення взятих і невиплачених коштів на підставі укладеного кредитного договору № б/н від 01.06.2012 р.

Дослідивши виписку по кредитному договору № б/н від 01.06.2012, надану АТ КБ «ПриватБанк», колегією суддів встановлено, що визначений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 15 946,34 грн не співпадає з наданими відомостями про рух коштів на рахунку, а відтак підлягає уточненню.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив судам, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на наявний у матеріалах справи контррозрахунок заборгованості, стверджуючи про те, що всього позичальником було знято коштів за період з 01.06.2012 р. по 23.06.2021 р. в розмірі 91 693,22 грн, а повернуто 95 323,49 грн, тобто, на рахунку відповідача є залишок у розмірі 3 630,27 грн.

Суд першої інстанції, встановивши факт безпідставного нарахування та списання банком коштів на погашення заборгованості за відсотками, не дослідив повною мірою виписку по договору № б/н від 01.06.2012 р.

Колегією суддів враховується, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - виписка по кредитному договору № б/н від 01.06.2012 р.), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Приписами статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Між тим, колегія суддів звертає увагу, що нарахування процентів на тіло кредиту здійснювалось банком не у відповідності до умов договору.

Таким чином, у період з 01 червня 2012 року по 12 квітня 2021 року з рахунку ОСОБА_1 банком було безпідставно списано відсотки за користування кредитом у розмірі 15 654,92 грн.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Відповідачем у справі не спростовано доводів позивача щодо отримання, використання, в тому числі і погашення кредитних коштів.

Таким чином Банк, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, є наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 291,42 грн (15 946,34 грн - 15 654,92 грн).

Зазначене узгоджується із висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №14-131цс19 від 03 липня 2019 року.

З урахуванням зазначеного, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а сума стягнених грошових сум з відповідача підлягає зменшенню. З урахуванням уточненого розрахунку.

У зв`язку з частковим задоволенням позову, зміною судового рішення, відповідному зменшенню у порядку ст. 141 ЦПК підлягає і сума судового збору, стягнена з відповідача (позов задоволено на 1,83%).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2022 року по цій справі змінити, зазначити, що стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.06.2012 року у сумі 291 (двісті дев`яносто одна) гривня 42 копійки.

Зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судового збору з суми 1 871 гривня 25 копійок до суми 41 (сорок одна) гривня 54 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 4 січня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков