Справа № 357/7580/22
Провадження № 2/357/625/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Губенко Тетяна Анатоліївна про відновлення становища, що існувало до порушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 29.08.2022 року звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Губенко Тетяна Анатоліївна, ОСОБА_3 , та просила суд скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17463685 від 16.11.2016р. про право власності ОСОБА_2 на 1/ 2 частку земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002 і зареєструвати право власності на цю земельну ділянку за позивачем.

28.11.2022 року, в процесі підготовчого провадження, представник позивача подав уточнену редакцію позовної заяви, з уточненим суб`єктивним складом сторін по справі, з вимогами ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи : ОСОБА_3 , приватний нотаріус Губенко Тетяна Анатоліївна про визнання недійсним запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17463685 від 16.11.2016р. про право власності ОСОБА_2 на 1/ 2 частку земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002 та зобов`язання Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку за позивачем.

І. Позиція сторін у справі.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16.09.2014 року у справі № 357/16701/13-ц було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя. Зокрема, було визнано за ОСОБА_3 право власності на 1 / 2 частини будинку по АДРЕСА_1 та на 1 / 2 частину земельної ділянки площею 0,0448 га по АДРЕСА_1 , наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Дане судове рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку і набрало законної сили 15.01.2015 року. 16.02.2016 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 свою 1 / 2 частину цієї земельної ділянки. В 2019 році ОСОБА_1 оскаржила в судовому порядку договір дарування за яким ОСОБА_2 набула у власність 1 /2 частину спірної земельної ділянки. 02.12.2019 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду (справа№ 357/4006/19) було скасовано запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15032245 від 14 червня 2016 року про право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/ 2 частку земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03; визнано недійсним договір дарування частки земельної ділянки, укладений 16.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Губенко Т.А., зареєстрований в реєстрі за № 2947. Посилаючись саме на це рішення суду у справі № 357/4006/19, позивач просить суд відновити становище, що існувало до порушення, тобто визнати недійсним запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17463685 від 16.11.2016р. про право власності ОСОБА_2 на 1/ 2 частку земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002 та зобов`язати Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку за позивачем.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Овчаренко Д.К., заперечуючи позов, зазначив, що позивач ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , має у власності 1/ 2 частину цієї земельної ділянки. Наведене підтверджено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16.09.2014 року у справі№ 357/16701/13-ц. Зазначене рішення, також серед іншого, було підставою для реєстрації права власності на 1/ 2 частину спірної земельної ділянки за позивачем. А тому, позивач безпідставно просить суд зобов`язати Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради зареєструвати право власності на всю земельну ділянку площею 0,0897 га, за позивачем. Також, позивач безпідставно посилається на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 02.12.2019р. у справі №357/4006/19, яким було визнано недійсним договір дарування частки земельної ділянки ОСОБА_2 , оскільки вказаним рішенням суду не було скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ні рішення державного реєстратора, ні сам запис права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 . Представник відповідача зазначив, що позивач своїми вимогами порушує право відповідача на мирне володіння майном, порушує справедливий баланс інтересів зацікавлених осіб.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

26.09.2022 року ухвалою судді було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 27.10.2022 року (а.с.40).

27.10.2022 року ОСОБА_2 направила суду письмово викладені пояснення по справі ( а.с.43-44).

27.10.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Овчаренко Д.К. подав клопотання про залишення позову без руху (а.с.45-46).

28.11.2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чорний О.В. подав клопотання про долучення до матеріалів справи уточнену позовну заяву в зв`язку зі зміною процесуального статусу сторони та залучення до справи співвідповідача (а.с.70, 71-74).

08.12.2022 року від Управління адміністративних послуг надійшла заява про розгляд справи без участі представника управління (а.с.104).

19.12.2022 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Чорний О.В. подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (а.с.116).

20.12.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Овчаренко Д.К. подав відзив на позов (а.с.123-124).

21.12.2022 року ухвалою занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.01.2023р. ( а.с. 126-127).

В судовому засіданні позивач та її представник, адвокат Чорний О.В., уточнений позов підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Овчаренко Д.К. позов не визнав з підстав, що наведені у відзиві на позов.

Треті особи в судове засідання не направили своїх представників, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

З`ясувавши позицію сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що бувше подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали судовий спір щодо майна набутого в шлюбі. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16.09.2014 року у справі № 357/16701/13-ц позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та розподіл майна подружжя було задоволено частково, та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1 / 2 частини будинку по АДРЕСА_1 і на 1 / 2 частину земельної ділянки площею 0,0448 га за цією ж адресою, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. У задоволенні решти вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 15.01.2015 року (а.с 97-99).

30.11.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області постановлено ухвалу про роз`яснення вказаного судового рішення, зокрема було роз`яснено, що після розподілу земельної ділянки, за ОСОБА_3 визнається право власності на 1 / 2 частину земельної ділянки, кадастровий номер .04:029:0002, загальною площею 0,0897 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , у розмірі 0,0448 га.

Постановою Київського апеляційного суду від 27.02.2019 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 30.11.2015 року про роз`яснення судового рішення скасовано, у роз`ясненні рішення відмовлено. Відмовляючи у роз`ясненні судового рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 порушувалось питання про внесення до рішення нових даних, однак саме рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку, тому підстави для задоволення заяви про роз`яснення рішення відсутні.

Встановлено, що 16.11.2016 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0897 га по АДРЕСА_1 . Однак, у 2019 році позивач ОСОБА_1 оскаржила даний договір дарування, подавши до Білоцерківського міськрайонного суду позов до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки.

За результатами розгляду того спору, Білоцерківським міськрайонним судом 02.12.2019року було прийнято рішення про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 15032245 від 14.06.2016 року про право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/ 2 частку земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03, а також, було визнано недійсним договір дарування частки земельної ділянки, укладений 16.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Губенко Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 2947, вирішено питання судових витрат. Рішення по справі 357/4006/19 набрало законної сили (а.с.8-11).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Виходячи із засад ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права , чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 914/1128/16.

Отже ефективний спосіб захист має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Так, судом встановлено, що позивач, шляхом застосування наслідку недійсності правочину (договір дарування), бажає визнати недійсним запис про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17463685 від 16.11.2016р. про право власності ОСОБА_2 на 1/ 2 частку земельної ділянки площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002, тим самим, відновити становище, що існувало раніше.

Фактично, як пояснила в судовому засіданні позивач, вона вважає рішення суду в справі № 357/16701/13-ц несправедливим та бажає стати одноосібним власником земельної ділянки площею 0,0897 га по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Отже, позивачем невірно обрано спосіб захисту прав та необґрунтовано позовну вимогу - визнання недійсним запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Оскільки вищезазначеною нормою Закону чітко передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, а за певних умов, можливе скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Крім того, позивачем не надано доказів наявних перешкод для вчинення державним реєстратором відповідних дій в зв`язку з визнанням судовим рішення договору дарування недійсним. Позивач не надала доказів відмови їй у вчиненні державної реєстрації щодо скасування рішення державного реєстратора про право власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_2 , чи поновлення свого права, відсутні докази щодо оскарження рішень, дій, або бездіяльності державного реєстратора з даного приводу.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Крім того, неможливо залишити поза увагою той факт, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 16.09.2014 року у справі № 357/16701/13-ц, в порядку розподілу майна подружжя, було визнано за ОСОБА_3 право власності на 1 / 2 частину будинку по АДРЕСА_1 , і на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою.

У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення (ч.1 ст. 120 ЗК України).

Таким чином, на даний час, позивач є власником 1/ 2 частини спірної земельної ділянки. А тому, позовна вимога про відновлення становища, що існувало раніше, тобто вчинення реєстрації права власності на всю земельну ділянку, площею 0,0897 га, кадастровий номер :04:029:0002 за позивачем, призведе до порушення прав та інтересів інших осіб, оскільки судовим рішенням в справі № 357/16701/13-ц, будинок та земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_3 . Зазначене рішення суду є чинним, набрало законної сили. А отже, позивач є власником 1/2 частини спірної земельної ділянки і, наразі, її право власності належно зареєстровано та не заперечується іншим співвласником.

Згідно ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши повно та об`єктивно наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12,13, 141, 209,258, 259, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи : ОСОБА_3 , приватний нотаріус Губенко Тетяна Анатоліївна про відновлення становища, що існувало до порушення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 03.02.2023 року.

Суддя О. Я. Ярмола