Справа № 755/2416/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Гаврилової О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини.

Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з моменту подачі до суду позову і до досягнення дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років - ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання дружини за минулий час у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку в період з 10 листопада

2020 року до досягнення дітьми трирічного віку по 28 серпня 2022 року.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 07 вересня 2016 року між ОСОБА_2 та

ОСОБА_1 укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом з позивачем. Позивач зазначає, що з 10 листопада 2020 року відповідач не надає будь-яких коштів або матеріальної підтримки як позивачу, так і малолітнім дітям. Також позивач зазначає, що сторони проживають окремо та перебувають в процесі розлучення. Відповідач добровільно не надає позивачу матеріальної допомоги, а позивач не може працювати, оскільки доглядає за двома маленькими дітьми, джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, не має. Позивачу відомо, що відповідач неофіційно влаштувався на роботу в м.Києві. Позивач зазначає, що 30 грудня 2020 року вона запропонувала відповідачу надати їй та дітям матеріальну допомогу, та в подальшому неодноразово нагадувала про це, але останній на прохання не відреагував і матеріальної допомоги не надав, навіть коли з лютого 2021 року офіційно влаштувався на роботу. Позивач вважає, що внаслідок байдужості відповідача, вона з дітьми знаходиться на межі бідності.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2022 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 91-92).

Того ж дня копії ухвали суду про відкриття провадження у справі направлено учасникам справи.

Копію вищевказаної ухвали суду позивачем отримано 05 жовтня 2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 112).

Докази отримання відповідачем копії ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданими до неї документами в матеріалах справи відсутні.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

19 липня 2022 року відповідач направив до суду відзив на позовну заяву (а.с.96-99), в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що діти з народження і по теперішній час проживаюсь з позивачем у квартирі, що належить матері позивача. У відзиві зазначено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва

від 20 січня 2022 року, яке набрало законної сили, стягнуто з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24 вересня 2021 року і до повноліття дітей. Відповідач вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б визначеною законом підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання та не надала суду жодних доказів на підтвердження умисних дій, спрямованих на ухилення від сплати аліментів, у зв`язку з чим, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позову й в частині стягнення аліментів за минулий час. Крім того, вважає не прийнятним позовні вимоги щодо стягнення аліментів на дружину до 28 серпня 2022 року, оскільки діти народились ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Позивач не скористалась своїм правом та не направила до суду відповіді на відзив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику в судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 07 вересня 2016 року між сторонами укладено шлюб (а.с.51).

Сторони мають спільних малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 52) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.53).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі №755/16111/21 стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 вересня 2021 року і до повноліття дітей (а.с. 103-106).

Як убачається з позовної заяви, діти сторін проживають з позивачем, що не заперечується відповідачем, який оспорює лише місце їх проживання.

Відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги №111, виданої 14 січня 2022 року Управлінням соціального захисту населення, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та їй призначено допомогу при народженні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2022 року (а.с. 56), щомісячна одноразова допомога при народжені двох дітей складає 1 720,00 грн (а.с. 7).

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та в разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає в строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Відповідно до частин 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Аналіз вищевикладеного дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, таке право не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини.

У відзиві на позовну заяву відповідач формально посилаються на неподання позивачем доказів на підтвердження можливості надання відповідачем матеріальної допомоги.

Проте, відповідач є особою працездатного віку, за матеріалами справи не вбачається неможливості надання відповідачем матеріальної допомоги за станом здоров`я, доказів перебування на утриманні відповідача інших осіб, крім дітей сторін, на утримання яких за рішенням суду стягнуто аліменти, матеріали справи не містять.

Зважаючи на те, що відповідач є батьком дітей, які проживають з позивачем, яким на час звернення до суду з позовом не виповнилось трьох років, позивач має право на отримання аліментів від відповідача, враховуючи відсутність доказів неспроможності останнього надавати матеріальну допомогу за станом здоров`я або з інших поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Беручи до уваги викладені обставини, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, доказів неспроможності сплачувати аліменти стороною відповідача надано не було, та з урахуванням всіх встановлених обставин справи та наявних доказів, з урахуванням стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей за рішенням суду в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини до досягнення дітьми трьох років у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дітьми трирічного віку.

Такий розмір є справедливим, з урахуванням того, що докази спроможності відповідача за його матеріальним станом сплачувати аліменти на утримання дружини в більшому розмірі, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на викладене, позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дітьми трирічного віку підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 79 СК України, якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо.

Ухилення може виражатися в тому, що зобов`язана особа - відповідач приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), одержала вимогу про сплату аліментів, проте не виконала її та інші подібні дії.

Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми.

Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти за минулий час, у межах визначеного законом строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах 1 та 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В матеріалах справи відсутні докази вживання позивачем заходів щодо одержання від відповідача аліментів на утримання дружини до 16 лютого 2022 року (дати звернення з даним позовом до суду).

За змістом наявної в матеріалах справи переписки сторін, що здійснювалась засобами телефонного зв`язку (а.с.62-90), вбачаються лише вимоги позивача щодо надання матеріальної допомоги на утримання дітей.

Таким чином стороною позивача не доведено доказами в розумінні ст. 76-80 ЦПК України ухилення відповідача від утримання дружини, яке можливе лише в разі його обізнаності про наявність такої вимоги.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини за минулий час через недоведеність цих позовних вимог.

З приводу вказаної вимоги позову також слід зазначити, що стягнення аліментів за минулий час до досягнення дітьми трирічного віку (як про це зазначено в позовній заяві) по суті є подвійним стягненням за період з 16 лютого 2022 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн - за вимогою про стягнення аліментів на дружину, від сплати якого при зверненні до суду позивач була звільнена.

На підставі викладеного, статтями 79, 84 СК України, статтями 2, 10, 76-81, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання дружини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16 лютого 2022 року, і до досягнення дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: