Номер провадження 2/754/1073/23
Справа №754/9549/22
РІШЕННЯ

Іменем України

07 лютого 2023 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ГУ ПФУ в м. Києві звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебував громадянин ОСОБА_1 , який отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по третій групі інвалідності. Згідно виписки з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності третя група інвалідності була встановлена ОСОБА_1 на термін до 01.05.2021 року. На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантів у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року №540-ХІ, п. 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачу було продовжено виплату пенсії з 01.05.2021 року, як особі з інвалідністю. Листом Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 30.06.2021 року № 660 Управління повідомлено про те, що відповідачу при продовженні повторного огляду інвалідність не встановлено. Проте відповідач отримував пенсію у період з 01.05.2021 по 29.06.2021, у зв`язку з чим виникла переплата пенсії у розмірі 5396,30 грн. З метою досудового врегулювання спору Управлінням було надіслано листи на адресу відповідача з пропозицією добровільного внесення надміру виплачених коштів, проте даний лист було відповідачем проігнорований та безпідставно отримані бюджетні кошти у розмірі 5396,30 грн., повернуті не були. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в м. Києві безпідставно отримані кошти у сумі 5396,30 грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 25.10.2022 року відкрито провадження у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштівза правилами загального позовного провадження.

На початку судового розгляду справи представник позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У подальшому представник позивача у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача за наявних у справі матеріалів.

Відповідач ОСОБА_1 на початку судового розгляду справи просив відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. У подальшому відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебував ОСОБА_1 , який отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по третій групі інвалідності.

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК про встановлення, зняття або зміну групи інвалідності серії ААБ № 433661 ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 01.05.2020 року до 01.05.2021 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у випадку пропуску строку повторного огляду особою з інвалідністю, що отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначеного карантину.

Листом Київського міського центру медико-соціальної експертизи від 30.06.2021 року № 660 Управління повідомлено про те, що відповідачу при продовженні повторного огляду інвалідність не встановлено.

На підставі отриманої інформації МСЕК, спеціалістом відділу з питань була проведена перевірка правильності виплати пенсії ОСОБА_1 та встановлено факт переплати пенсії у сумі 5396,30 грн.

Як зазначено у позовній заяві, внаслідок протиправних дій ОСОБА_1 ГУ ПФУ в м. Києві було заподіяно матеріальних збитків.

Позивач зазначає, що листами від 25.06.2021 року № 2600-0504-8/104045, від 06.08.2021 року № 2600-0504-8/126867 та від 17.06.2022 року № 2600-0502-8/67779 ОСОБА_1 повідомлено про переплату пенсії та запропоновано в добровільному порядку вирішити питання щодо повернення коштів, разом з тим доказів направлення такого листа відповідачу матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ст. 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ, соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію , зокрема інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4.

Відповідно до п. 4 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 року № 25-3 «Про затвердження Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплати, що є безнадійними до стягнення», яким передбачено, що суми пенсії, виплачені надміру внаслідок рахункової помилки, або у випадку відмови пенсіонера від добровільного повернення виплачених сум стягуються в судовому порядку.

Згідно п. 3 цього Порядку, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Частиною 1 статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить, що пенсійне законодавство передбачає можливість повернення надмірно виплачені суми пенсії у разі неправомірної поведінки пенсіонера або надання ним неправдивих документів для призначення або перерахування пенсії.

Матеріли справи таких доказів не містять, не посилався на них і позивач.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, зокрема, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується. (постанова Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-91цс14).

Виходячи із вищевикладеного та аналізу ст. 1215 ЦК України обов`язок довести наявність рахункової помилки або недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-151цс13 та від 02.07.2014 року у справі № 6-91цс 14, яка, з точки зору ч.4 ст.263ЦПК України, має враховуватися судом.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14).

Будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, так і надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні приведеної в позові суми, позивач суду не надав.

Доказів того, що за переплата пенсії виникла внаслідок зловживань з боку пенсіонера, чи відповідач допустив недобросовісну поведінку, позивач суду не надав.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Аналогічний висновок міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки, у справі «Гаші проти Хорватії» та у справі «Трro проти Хорватії».

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення «Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ( рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18.06.2002 року. Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи, що доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку позивача, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних, які стали підставою для перерахування пенсії, а також зловживань з боку відповідача при отриманні пенсії, позивачем надано не було, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі викладеного, керуючись 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 15, 16, 1212, 1215 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ; місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлений 15 лютого 2023 року.

Суддя О.В.Лісовська