ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання - Драгомерецька А.О.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи,апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з грошових виплат у вигляді недоотриманої пенсії померлої.

В травні 2019 року позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. 19 травня 2021 року приватний нотаріус Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижков О.О. направив до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області запит щодо розміру недоотриманої пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .. Відповідно до наданої відповіді від 25 травня 2021 року, Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило нотаріуса, що відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 , недоотримана сума пенсії по померлій ОСОБА_2 відсутня, бо остання не зверталася з заявою щодо взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи, а тому нарахування пенсії їй не проводилось. При цьому Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області за заявою представника позивача розрахувало та виплатило допомогу на поховання ОСОБА_2 , тобто управління нарахувало пенсію померлої, але суму заборгованості нотаріусу незаконно не повідомило.

Вважає, що надана приватному нотаріусу Рижкову О. О. інформація стосовно відсутності заборгованості по недоотриманій пенсії ОСОБА_2 не відповідає дійсності, так як відповідач - Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в своїй відповіді від 27 травня 2021 року на запит адвоката зазначає, що пенсійна справа померлої взята на облік з 01 липня 2014 року відповідно до її заяви від 22 квітня 2021 року.

Тому ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною дії Головного управління Пенсійного фонду України Донецькій області щодо ненадання приватному нотаріусу Торецького міського нотаріального округу Рижкову О.О. інформації про розмір пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , яка була не отримана нею за життя. Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області надати приватному нотаріусу Торецького міського нотаріального округу Рижкову О. О. довідку про розмір пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була не отримана нею за життя, за період з 01 липня 2014 року по 31 січня 2021 року.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у визначенні розміру недоотриманої пенсії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за запитом приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Рижкова О.О. за період з 01 липня 2014 року по 03 січня 2021 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сформувати та направити приватному нотаріусу Торецького міського нотаріального округу Рижкову О.О. для включення до складу спадщини після померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідної довідки з врахуванням усієї суми недоотриманої пенсії померлого пенсіонера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 01 липня 2014 року по 03 січня 2021 року, без обмеження будь-яким строком.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір у розмірі 908 грн. на користь ОСОБА_1 .

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції 16 вересня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулося до суду з апеляційною скаргою.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2І02-ІХ в Україні введено воєнний стан. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 22.07.2022 № 40 змінив територіальну підсудність судових справ Донецького апеляційного суду на Дніпровський апеляційний суд.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що пенсія за період з 01.07.2014 року по 03.01.2021 року не була сплачена померлій ОСОБА_2 не з вини управління Пенсійного фонду України в Донецької області, крім того судом першої інстанції неправомірно стягнуто судовий збір у розмірі 908 грн. оскільки Пенсійний фонд України в Донецькій області є бюджетною установою, яка фінансується коштами державного бюджету, крім того кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи, будучи належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи судом апеляційної інстанції .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 12 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданого 12 жовтня 1973 року Центрально-Міським бюро реєстрації актів громадянського стану м.Горлівки Донецької області матірю позивача, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 . (а.с. 13)

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , виданого 26 серпня 1977 року в палаці одруження м.Горлівка Донецької, ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». (а.с. 12 зворот)

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 , виданого 07 березня 1992 року у міському палаці одруження м. Горлівка Донецької області, ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».(а.с. 14 зворот)

ІНФОРМАЦІЯ_4 мати позивача ОСОБА_2 померла. (а.с. 12)

Відповідно до листа від 24 травня 2021 року № 0582-05-8/6969, управління Пенсійного фонду повідомило приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Рижкову О. що недоотримана сума пенсії померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 відсутня, оскільки, ОСОБА_2 за взяттям на облік, як внутрішньо переміщена особа відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 637 не зверталася, тому нарахування пенсії не проводилось. (а.с. 15 зворот)

Листом від 27 травня 2021 року адвокат Завгородня Ю. О. зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з запитом щодо надання приватному нотаріусу Торецького міського нотаріального округу суми недоотриманої пенсії на день смерті, яку не отримала за життя померла ОСОБА_2 (а.с. 16)

Відповідно до листа від 29 червня 2021 року № 5639-5340/З-15/8-0500/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повідомило, що ОСОБА_2 перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі м.Горлівки та отримувала пенсію по 30 червня 2014 року. Зазначено, що з 01 липня 2014 року електронна пенсійна справа померлої ОСОБА_2 взята на облік в Торецькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області на підставі заяви від 22 квітня 2021 року. Також зазначено, що ОСОБА_2 з питання взяття на облік електронної пенсійної справи до Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області не зверталася, нарахування пенсії не проводилось, тому сума недоотриманої пенсії за померлою ОСОБА_2 відсутня відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». (а.с. 16 зворот, 17)

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, оскільки правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору у адміністративному процесі. Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить даний спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, що узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 286/3516/16-ц, від 03.04.2019 року у справі № 808/1346/18 та Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.06.2019 року у справі № 180/754/17, (а.с. 31 зворот 32).

Верховний Суд у Постанові від 23 червня 2021 року,у справі № 183/2762/19 (провадження № 61-2663св2) зазначив, що оскільки адміністративний суд відмовив позивачу у відкритті провадження у справі за позовом, поданим до того самого відповідача, з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і в цій справі, Верховний Суд вважає, що з огляду на припис частини п`ятої статті 170 КАС України позивач не зможе реалізувати її право на доступ до суду за правилами адміністративного судочинства.

Як вказує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності для цього правових підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Фіксуючи на Конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон України № 1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до ст. 52 ЗаконуУкраїни № 1058 сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті, включно, членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Вищевказана норма закону корреспондує зі статтею 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року, згідно якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера з дня відкриття спадщини - стаття 1220 ЦК України.

Пунктом 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року визначено, що для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника. Непрацездатними членами сім`ї, зазначеними у частині другій статті 36 Закону, подаються документи, які засвідчують, що вони перебували на утриманні померлого пенсіонера. Члени сім`ї надають паспорт або інші документи, які підтверджують проживання з пенсіонером на день його смерті.

При цьому, для виплати недоотриманої пенсії, яка ввійшла до складу спадщини, у зв`язку з відсутністю членів сім`ї або в разі не звернення ними за виплатою вказаної суми протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину.

Таким чином, відповідно до наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоотриманої пенсії виплачуються членам сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, а вразі відсутності членів сім`ї, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в шестимісячний строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статті 1227 ЦК України узгоджуються із положенням ч.1 ст. 91 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно до якої суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" наведені терміни вживаються в такому значенні, зокрема: пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема: державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; обов`язковості фінансування за рахунок коштів Пенсійного фонду витрат, пов`язаних з виплатою пенсій та наданням соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлені підстави для припинення виплати пенсії, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

Більш того, в законах України, які регулюють питання пенсійного забезпечення відсутня підстава для припинення нарахування та невиплати пенсії - не звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги, що пенсія за період з 01.07.2014 року по 03.01.2021 року не була сплачена померлій ОСОБА_2 не з вини управління Пенсійного фонду України в Донецької області, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

Відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення пенсійного забезпечення та виплати пенсії особам, які з районів проведення антитерористичних операцій не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Соціальний захист осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях регулює і Закон України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

Згідно із ст. 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у Постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі №418/2434/18.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Частиною 1 ст. 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлені вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, до складу спадщини входить сума пенсійних виплат, які належали померлому, але не отримані спадкодавцем за життя.

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості; шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1,6).

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Як зазначено Європейським судом з прав людини у рішенні в справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні (проживання за кордоном), на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні від 08 липня 2004 року «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

На теперішній час Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відтак, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи позивача, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судового збору у розмірі 908 грн., колегія суддів не бере до уваги, оскільки у відповідності до Закону України Про судовий збір Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не є суб`єктом, яке звільнене від судового збору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий: суддя А. П. Барильська

Судді: Н. М. Деркач

Т. Р. Куценко