КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2990/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

6 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до компанії «Крестон Есоушиітс ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року, повний текст якого виготовлено 25 листопада 2022 року, позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 23 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, до якої додав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи його тим, що в судовому засіданні 15 листопада 2022 року було оголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваного судового рішення, а його повний текст був складений 25 листопада 2022 року та отриманий ним 22 грудня 2022 року, що підтверджується копією розписки.

Згідно із вимогами частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до положень частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції 15 листопада 2022 року, його повний текст виготовлено 25 листопада 2022 року, тоді як з апеляційною скаргою на це рішення ОСОБА_1 звернувся 23 грудня 2022 року.

Таким чином, апеляційну скаргу подано в межах тридцятиденного строку, встановленого частиною першою статті 354 ЦПК України, тому підстави для поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, який не пропущено, відсутні.

Проте апеляційна скарга не може бути прийнята до провадження, оскільки не відповідає вимогам статті 356 ЦПК України.

Згідно із пунктом 3 частини четвертої та частини п`ятої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

За подання апеляційної скарги третьою особою сплачено судовий збір у розмірі, що не відповідає позовним вимогам та положенням закону, а до скарги відповідач додав клопотання, у якому просив зменшити розмір судового збору, який підлягає сплаті у даній справі, до фактично сплаченої ним суми 1 212,00 грн, що становить 5 відсотків від суми річного доходу за 2021 календарний рік.

Згідно із частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше, ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов:

1) якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік;

2) або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена;

3) або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особі може бути відстрочено сплату судового збору, є вичерпним.

Отже, положення статті 136 ЦПК, як загальної норми, що регулює питання звільнення від сплати судового збору, деталізовані конкретизуючими нормами спеціального закону - статтями 5 та 8 Закону України «Про судовий збір», що свідчить про необхідність при застосуванні положень статті 136 ЦПК та вирішенні питання про звільнення від сплати судового збору осіб, не зазначених у статті 5 Закону України «Про судовий збір», застосовувати критерії, визначені статтею 8 цього Закону.

Як свідчать матеріали справи, звертаючись до суду з клопотанням про зменшення розміру судового збору, ОСОБА_1 надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків від 30 листопада 2022 року за період I квартал 2021 року по III квартал 2022 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 не є позивачем у даній справі, тому підстав для зменшення судового збору за подання даної апеляційної скарги відповідно до вищезазначених норм не вбачається. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 0940/2276/18.

Крім того, особа, яка заявляє клопотання про зменшення судового забору, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Тобто, у клопотанні про зменшення розміру судового збору скаржник повинен не лише навести обставини, які свідчать про його незадовільне (скрутне) матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Та обставина, що у ОСОБА_1 згідно із наданими ним відомостями наявні доходи, при яких розмір судового збору перевищує 5 % їх розміру за попередній календарний рік, на переконання апеляційного суду не може бути єдиною та безумовною підставою для зменшення розміру судового збору, оскільки суду апеляційної інстанції не надано доказів, які підлягають оцінці щодо реального майнового стану третьої особи, зокрема: довідок з органу соціального захисту, про склад сім`ї та про її доходи чи про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунках коштів або депозитів, документи про відсутність придбання рухомого чи нерухомого майна тощо, що можуть свідчити про існування об`єктивних перешкод виконати вимоги законодавства щодо оплати поданої апеляційної скарги судовим збором.

При вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та/або зменшення судового збору.

Таким чином, наявні в матеріалах справи відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків за відсутності належних і достатніх доказів скрутного матеріального становища ОСОБА_1 , його сімейного, соціального та фінансового стану, не дає апеляційному суду підстав зменшити розмір судового збору до 5 % розміру річного доходу скаржника за 2021 рік.

Наведене вище відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Ураховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у третьої особи пільг, передбачених статтею 5 Закону України «Про судовий збір», щодо його сплати за оскарження незадоволених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, можна зробити висновок про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами скаржника стосовно можливості звернення до суду апеляційної інстанції (за умови виконання вимог закону щодо оплати апеляційної скарги судовим збором) у даній справі дотримано.

За таких обставин, обґрунтованих підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у вказаній справі немає, тому скаржнику слід сплатити судовий збір або надати докази його реального майнового стану.

Як передбачено підпунктом 1.1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (пункт 6 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI).

Ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (пункт 1 частини першої статті 176 ЦПК України).

Позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, а також неодноразово підтримана Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в низці судових рішень за результатом розгляду касаційних скарг банківських установ у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи наведене, вимога іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, пред`явлена як до так і після звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов`язання, оплачується судовим збором як вимога майнового характеру, а ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує позивач за рахунок іпотечного майна.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, АТ «Універсал Банк» просило в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором у загальному розмірі 551 427,34 дол. США звернути стягнення на предмет іпотеки. Станом на день пред`явлення позовної заяви, тобто 22 квітня 2022 року, еквівалент зазначеної суми у національній валюті - гривні з урахуванням офіційного курсу НБУ становив 14 932 652,37 грн (27,08 грн за 1 дол. США).

Згідно із підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду установлена у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Крім того, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) (частина четверта статті 6 Закону № 3674-VI).

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі подання апеляційної чи касаційної скарги не щодо резолютивної частини судового рішення, а у зв`язку із запереченнями заявника стосовно мотивів, з яких виходив суд під час прийняття оскаржуваного рішення, суду слід враховувати, що відповідно до положень Закону № 3674-VI, якими встановлено ставки судового збору за подання апеляційної і касаційної скарги, визначення розміру судового збору не залежить від того, з якою саме частиною судового рішення - мотивувальною чи резолютивною - не погоджується особа, яка подала апеляційну чи касаційну скаргу. У разі якщо рішенням суду вирішено різні вимоги, наприклад, майнового та немайнового характеру, судовий збір сплачується за ставками, передбаченими для відповідних вимог.

Зважаючи на категорію спору, характер та кількісний вимір незадоволених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також вимоги апеляційної скарги третьої особи, розмір судового збору в даному випадку складатиме 335 984,69 грн (14 932 652,37 грн х 1,5 % х 150 %).

Оскільки при зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір на суму 1 212,00 грн, то йому необхідно доплатити 334 772,69 грнсудового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду у даній справі.

Апеляційна скарга повинна бути оплачена судовим збором на рахунок отримувача: UA0026010; код класифікації доходів бюджету: 22030101; отримувач коштів: ГУК у Солом. р-ні/Соломян. р-н, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38050812.

Призначення платежу: *;101; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір, за скаргою ОСОБА_1 на судове рішення від 15 листопада 2022 року по справі № 761/11950/20, Київський апеляційний суд.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Київського апеляційного суду в оригіналі або належним чином засвідченні копії.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Рішення від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України»).

За правилом частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, тому апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши особі, яка її подала, строк для усунення вказаних вище недоліків.

Керуючись статтями 127, 136, 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року відмовити.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року залишити без руху та встановити строк для усунення її недоліків десять днів з моменту отримання копії даної ухвали, в іншому випадку апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Н.В. Ігнатченко