ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/206/23 Справа № 204/7413/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи у м. Дніпро заяву Макаренка Сергія Сергійовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась позивачка, та через свого представника подала апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 березня 2023 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2022 року скасовано.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20 281,27 грн.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані із оплатою експертизи у розмірі 3500 грн.

Стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2270 грн

07 березня 2023 року на адресу апеляційного суду від Макаренка С.С. надійшло клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9500 грн

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В даній справі ціна позову становить, 28781,27 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, (2684*100=268400). а тому розгляд справи можливий в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Оскільки, розгляд даної справи проводився без повідомлення учасників справи, то апеляційний суд вважає, що розгляд заяви про стягнення правничої допомоги також слід проводити без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про задоволення заяви про прийняття додаткової постанови з наступних підстав.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 2 статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З матерілів справи вбачається, що Макаренко С.С. представляв інтереси ОСОБА_2 у суді першої та апеляційної інстанції на підставі довіреності від 19.07.2021 року та на підставі Ордера на надання правничої допомоги Серія АТ № 1107338 (а.с.20-21, 74).

Договір про надання правничої допомоги між адвокатом та клієнтом укладено не було.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивачки, ні до суду першої ні до апеляційної інстанцій не було долучено належних доказів витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги, Акт викоаних робіт, з переліком яким саме, ні підтвердження оплати послуг адвоката.

Наведені Макаренком С.С. розрахунки на суму 9500 грн., у заяві про ухвалення додатковго рішення, не може бути визнано належним доказом витрат на професійну допомогу, оскільки жодним документом вона не підтвреджується.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на професійну допомогу у зв`язку із недоведеністю.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Макаренка Сергія Сергійовича , який діє в інтересах ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції у строк, визначений статтею 390 ЦПК України.

Судді О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська