ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4567/21 Провадження 2/636/684/23
26.01.2023 місто Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області в складі:
головуючого судді Золотоверхої О.О.,
за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь за рішенням суду на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі 2500 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, припинивши з цього часу стягнення аліментів за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2006 у справі № 2-68/2009, та стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн.
Представник позивача адвокат Іванов О.І. до початку проведення судового засідання подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та участі позивача, позов підтримав, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судові засідання, призначені на 19.11.2021, 17.01.2022 та 26.01.2023, не з`явився, про їх проведення повідомлявся своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило.
Зі згоди представника позивача, керуючись вимогами ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи.
Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, який 27 червня 2008 року, згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 27.06.2008, між ними розірвано (а.с.6).
У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась донька, ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15.06.2006 (а.с.6).
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14 лютого 2009 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 250,00 грн щомісяця, починаючи з 22.08.2008 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7).

Згідно копії довідки від 24 вересня 2021 року неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю (а.с.10).

З копії листа заступника начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Могильного Ю. «Щодо розгляду звернення про стягнення аліментів» (а.с.8,9) вбачається, що у Краматорському міському ВДВС Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває ВП АСВП № 12212797 з примусового виконання виконавчого листа № 2-68 від 04.02.2009, виданого Чугуївським міським судом Харківської області, про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 250,00 грн щомісяця та до повноліття дитини. 07.04.2009 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. З отриманих відповідей на запити державного виконавця, зокрема, до МВС, встановлено, що за боржником зареєстрований транспортний засіб. Згідно реєстраційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за боржником виявлено нерухоме майно, а саме: житловий будинок - АДРЕСА_1 . Станом на 31.07.2021 заборгованість по аліментам складає 38830,65 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України- 30%).

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн, тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 1416,50 грн.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно вимог статті 192 СК України розмір аліментів може бути змінений за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий визначено законом. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Натомість, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, провадження № 14-580цс19; постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2009 році судом визначено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання доньки, в сумі 250,00 грн щомісячно.

На час розгляду справи доньці сторін виповнилось 16 років, у зв`язку з чим вона потребує значно більше коштів на своє належне утримання і виховання, ніж у 2009 році, коли їй було 2 роки. Отже, у зв`язку зі зростанням дитини з моменту присудження аліментів, витрати на її утримання збільшилися.

Доказів того, що відповідач має достатній рівень доходів для сплати аліментів у мінімальному рекомендованому розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачем не надано.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 274140519 від 09.09.2021, боржником 04.08.2020, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 405, придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок - АДРЕСА_1 (а.с.17).

Враховуючи вищевикладене, розмір аліментів, визначених судовим рішенням у 2009 році в сумі 250,00 грн, на даний час є недостатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, з огляду на інфляційні процеси, постійне зростання цін на товари і послуги, з урахуванням покращення матеріального становища відповідача та обов`язком обох батьків належно утримувати дитину, суд вважає, що обґрунтованим є збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів з 250,00 грн до 2000,00 грн щомісячно.

Разом з тим, за змістом ст. 184 СК України при визначенні аліментів у твердій грошовій сумі розмір таких аліментів не може бути менший, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але після набрання рішенням суду законної сили зазначений розмір не підлягає автоматичній зміні у разі збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині зазначення стягнення аліментів не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Щодо обґрунтування позивачем звернення до суду з позовом, у зв`язку з хворобою дитини, суд зазначає наступне.

Згідно копії висновку КНП Харківської обласної ради «Міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр центр рідкісних орфанних захворювань» Управління охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації № 01/21 від 04.01.2021, копії медичного висновку № 1 від 08.01.2021 про дитину-інваліда до 18 років, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поставлено діагноз: спінальна м`язова атрофія ІІІ тип та надано статус дитина з інвалідністю, про що свідчить копія посвідчення серії НОМЕР_3 (а.с.12,13).

Згідно пояснень позивачки зазначене захворювання потребує значних матеріальних витрат на лікування та реабілітацію дитини (а.с.13-17).

Оскільки витрати, пов`язані з хворобою дитини, є додатковими витратами, що підлягають стягненню в порядку, визначеному ст. 185 СК України, позивач не позбавлена звернутися до відповідача з відповідним позовом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-3 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем надано докази на отримання нею правової допомоги, вартість якої складає 7000 грн (а.с.19-23).

Оскільки позовну заяву задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5600,00 грн, та на користь держави - судовий збір за подання позову у розмірі 726,4 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263?265, 273, 279, 280?282, 284, 289, 352, 354, п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.02.2006 у справі № 2-68/2009, з 250 грн до 2000,00 щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 5600 (п`ять тисяч шістсот) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 726,4 (сімсот двадцять шість грн 40 коп) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с-ща Есхар Чугуївського району Харківської області, паспорт НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Макіївка Донецької області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду виготовлений 31 січня 2023 року.

Суддя О. О. Золотоверха