Провадження № 2/638/1016/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (Ricky J. Crist) до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, де просить стягнути з ОСОБА_2 ( відповідно до заяви про збільшення позовних вимог) 25000 доларів США позики та 30345,57 доларів США складних процентів, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним поверненням позики та судові витрати, які виникли під час розгляду вказаної позовної заяви.

Зазначає, що ОСОБА_1 надав ОСОБА_3 позику у розмірі 25000 доларів США, відповідно до договору від 01 жовтня 2016 року. Відповідно до умов вказаного договору позичальник повинен був повернути борг двома платіжками до 30 вересня 2018 року, а саме до 10 липня 2018 року- шість тисяч доларів США- нараховані проценти та двадцять п`ять тисяч основну суму боргу. Як зазначає позивач нараховані проценти у розмірі шести тисяч позивач сплатив, проте основну суму боргу у розмірі двадцять п`ять не сплатив.

Ухвалою суду від 02 листопада 2021 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати з правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання із викликом сторін на 26 листопада 2021 року.

26 листопада 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неотримання його довірителем ОСОБА_2 коштів від позивача, послався на недопустимість доказів наданих позивачем.

06 січня 2022 року позивач збільшив позовні вимоги, надав відповідну заяву.

06 січня 2022 року надано відповідь на відзив з проханням врахувати вказану відповідь при вирішенні спору.

13 січня 2022 року представник позивача надав клопотання про звернення з судовим дорученням, здійсненням письмового опитування відповідача, витребування доказів, встановлення додаткового строку на подання додаткових доказів, про виклик свідків, про направлення процесуальних документів на адресу представника позивача.

21 січня 2022 року надійшли заперечення на відповідь на відзив, де представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, а також заперечення на клопотання представника позивача від 13 січня 2022 року.

28 вересня 2022 року представник позивача надав до суду клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, заяву про збільшення розміру позовних вимог.

30 вересня 2022 року представник позивача надав до суду клопотання про приєднання електронних доказів.

05 жовтня 2022 року ухвалою суду вирішенні заявлені сторонами клопотання та закрите підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду.

Сторонами надані додаткові пояснення клопотання про наданні доказів та клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача наполягав на задоволенні збільшений позовних вимог, вказав, що є всі підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Просив суд надати час на підготовку заяви щодо стягнення судових витрат та ухвалення додаткового рішення суду з цього питання.

Відповідач особисто у судове засідання не з`явився. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 02 листопада 2022 року,01 грудня 2022 року, 18 січня 2023 року звертався до суду про відкладення розгляду справи. Суд вважає причини неявки представника відповідача у судове засідання не поважними, та вважає за можливе розглядати справу за відсутсності сторони відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено, що відповідно до договору від 01 жовтня 2016 року між сторонами виникли договірні правовідносини щодо позики ОСОБА_1 суми двадцять п`яти тисяч доларів США з повернення двома платіжками до 30 вересня 2018 року.

Вказананий договір укладено між сторонами у електронній формі з підписанням сканкопій.

Відповідно до банківських платіжок ( власне цю інформацію і повідомив у судовому засіданні представник позивача) 14 червня 2016 року ОСОБА_1 були через ОСОБА_4 S (Sabanci Center 34330 4/ Levent Istanbul) здійснив платіж у розмірі 20 000,00 ( двадцять тисяч) доларів США на користь словенської компанії STOKMAN TRGOVINA D.O.O. на рахунок цієї компанії IBAN НОМЕР_1 у банку UNICREDIT BANK SLOVENIJA.

У подальшому 11 жовтня 2016 року через Bank of America, який знаходиться за адресою: 100 North Tryon Street Charlotte, NC 28255-0001:відбулося здійснення клієнтом цього банку громадянином США ОСОБА_1 (Ricky J. Crist), який поживає за адресою 25826, Golden Bell Drive, Spring, Texas, U.S.A., 77389-4079 платежу у розмірі 5000, 00 ( п`ять тисяч) доларів США на користь фізичної особи ОСОБА_3 , здійсненого на його рахунок № НОМЕР_2 у банку Банк оф Америка.

Положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів.

Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів.

Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою.

Суд констатує, що відповідні договірні відносини між сторонами виникли 01 жовтня 2016 року. І відповідно до договору кошти за договором відповідачеві були перераховані 14 жовтня 2016 року у розмірі п`яти тисяч доларів США.

Щодо договірних правовідносин щодо двадцяти тисяч доларів США, які були перераховані словенській компанії, суд зазначає, що словенська компанія не є стороною по договору позики, крім того кошти словенській компанії були перераховані до укладання договору.

Сторона позивача змогла довести передачу лише п`яти тисяч доларів США відповідачеві за вказаним договором. В цій частині позов підлягає задоволенню.

Натомість в частині задоволенні позовних вимог щодо стягнення суми двадцяти тисяч доларів США та суми тридцяти тисяч триста сорока п`яти доларів США 57 центів, суд зазначає, що сторона позивача не довела позовні вимоги, тому вони не підлягають задоволенню.

Щодо розрахунку складних процентів, суд зазначає, що представник позивача при обрахунку вказаних процентів посилається на вимоги ч.10 ст. 265 ЦПК України.

Суд роз`яснює, що ч.10 ст. 265 ЦПК України вказані питання не врегульовані.

Крім того представник позивача наполягає на розгляді вказаної справи з застосуванням вимог матеріального права Англії та Уельсу.

Дивним для суду тоді у такому випадку є посилання на вимоги українського законодавства ( процесуального) при обрахунку складних процентів, коли питання нарахування процентів регламентується нормами матеріального права.

Приймаючи до уваги викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Суд відмовляє у задоволенні вимог щодо стягнення суми 1000 ( однієї тисяч) фунтів стерлінгів за висновок експерта у галузі права щодо застосування права Англії та Уельсу, посилаючись на наступне.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, що включають судовий збір підлягають стягненню з відповідача.

Проте суд зазначає, що ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Також Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми 6000,00 гривень за надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Суд наголошу, що відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До матеріалів справи не жодного доказу сплати позивачем експерту щодо Висновку експерта у галузі права щодо застосування права Англії та Уельсу.

Окремо суд зазначає про те, що навіть у самому висновку зазначено, що «єдиний зв`язок з Англією або Уельсом, а також з англійським та уельським правом полягає у тому, що право Англії та Уельсу було обрано паном Крістом та паном ОСОБА_5 як застосоване право до Договору… Грошові кошти, позичені відповідно до Договору не були переведені через велику Британію». Написання в договорі висловів про застосування права Англії та Уельсу ще не свідчить про застосування цього права.

Все це свідчить про необхідність відмови в цій частині в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 11350,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 273, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд-

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 (Ricky J. Crist) до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 ( ОСОБА_6 Crist) п`ять тисяч доларів США, а також суму судового збору в розмірі 11350,00 гривень.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений 27 січня 2023 року.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апелляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя: ШТИХ Т.В.