РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1735/22

Провадження № 2/293/98/2023

07 лютого 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Проценко Л.Й.,

за участю секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.,

представника позивача Коневалика А.В., який бере участь в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ :

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернулась до суду з позовом, за змістом якого просить стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на її користь страхове відшкодування шкоди пов`язане з втратою годувальника у розмірі 216000,00 грн та пов`язане з завданою моральною шкодою в розмірі 44000,00 грн.

Також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 27 000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.09.2021 близько 19 год 45 хв, на 132 км+850 м автодороги Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, поблизу с. Небіж Новоборівської ОТГ Житомирської області, відбувся наїзд автомобілем «ГАЗ-3302-414», д.н.з. НОМЕР_1 , яким зі сторони м. Коростень в напрямку м. Житомир керував водій ОСОБА_5 , на велосипедиста ОСОБА_6 , який рухався попереду в попутному напрямку. Після чого ОСОБА_6 впав на зустрічну смугу руху, де в подальшому його переїхав автомобіль «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_2 , яким у зустрічному напрямку керував водій ОСОБА_7 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди. Постановою слідчого від 31.11.2021 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000146 від 23.09.2021 за фатом вказаної ДТП за ст. 286 ч.2 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Внаслідок загибелі ОСОБА_6 малолітнім дітям загиблого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдано моральну шкоду та шкоду, пов`язану з втратою годувальника. ОСОБА_1 є матір`ю та законним представником вказаних малолітніх дітей. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Citroen C4», з номерним знаком НОМЕР_2 на час ДТП була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Кредо», згідно страхового полісу № АР 131770, ОСОБА_1 12.10.2021 звернулась до товариства з повідомленням про вказану пригоду та заявами про виплату моральної шкоди та шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, що належить малолітнім дітям загиблого ОСОБА_6 . Листом вих. №9322 від 05.11.2021 ТДВ «Страхова компанія «Кредо» повідомило, що за зверненням ОСОБА_1 зареєстровано страхову справу № 3000692, страховою компанією отримано відповіді від Національної поліції України і на даний час триває збір документів.

Також зазначає, що відповідно до вимог законодавства шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди. Шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже, водій автомобіля «Citroen C4», з номерним знаком НОМЕР_2 , несе безвинну цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну при експлуатації транспортного засобу. Оскільки цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди була застрахована в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», відповідач, як страховик зобов`язаний відшкодувати заподіяну шкоду. Дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинув ОСОБА_6 , є страховим випадком.

Вказує, зокрема, що відповідно до п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Мінімальна заробітна плата станом на 22.09.2021 встановлена в розмірі 6000 грн. Загальний розмір відшкодування моральної шкоди згідно положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» становить 72000 грн. (12х6000)

Зазначає, що у зв`язку з тим, що право на відшкодування моральної шкоди в даному випадку мають діти позивачки та батько загиблого - ОСОБА_6 , тому розмір страхового відшкодування моральної шкоди на одну особу становить 18000 грн. (72000:4), а на трьох малолітніх дітей позивачки загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 54000 грн.

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Позивач, маючи на утриманні троє неповнолітніх дітей, має право на відшкодування шкоди відповідно до ст. 1200 ЦК України. А тому, на її думку, їй, як законному представнику дітей, має бути відшкодовано шкоду пов`язану зі смертю годувальника в розмірі 216000 грн. (36 х 6000).

Зважаючи, що ліміт відповідальності ТДВ «Страхова компанія «Кредо» за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого становить 260000,00 грн, тому в межах вказаної суми просить стягнути відшкодування по втраті годувальника в розмірі 216000,00 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 44000,00 грн., а всього 260000,00 грн.

Позивач звернулись до відповідача, як до страховика, з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування матеріальної, моральної шкоди та шкоди, пов`язаної з втратою годувальника, яку по теперішній час здійснено не було.

ІІ. Процедура та позиції сторін

24.10.2022 в провадження Черняхівського районного суду Житомирської області надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою від 27.10.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження в цивільній справі та призначив справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання суд призначив 21.11.2022 (а.с.52).

17.11.2022 суд задовольнив заяву представника позивача - адвоката Коневалика А.В.(діє на підставі ордеру серії ВС № 1165473 та договору про надання правової допомоги № Ж544 від 01.10.2021) про проведення судових засідань по цивільній справі №293/1735/22 в режимі відеоконференції через систему EASYCON, е-пошта ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.57)

21.11.2022 сторони в підготовче судове засідання не з`явились. Призначена судом відеоконференція з участю представника позивача не відбулася з технічних причин - відсутність зв`язку.

На електронну адресу суду представник позивача подав клопотання, в якому просить: провести підготовче судове засідання у відсутності позивача та його представника; закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті (а.с.59-60).

Представник відповідача причини неявки до суду не повідомив. Про день та час розгляду справи в суді повідомлений належним чином (а.с.53). Клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

Суд ухвалою від 21.11.2022 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 08.12.2022 (а.с.62).

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 08.12.2022 в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд відклав розгляд справи на 04.01.2023 (а.с.66).

04.01.2023 суд відклав розгляд справи на 24 січня 2023 (а.с.69)

06.01.2023 на електронну адресу суду від ТДВ "Страхова компанія "Кредо" надійшов (в порушення встановлених судом строків та без підтвердження доказу належного надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи) відзив з додатками, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відмову, зокрема, мотивує тим, що у виникненні ДТП вину водія автомобіля «Citroen C4», з д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , який застрахований у ТДВ "СК"Кредо", не встановлено та не доведено. Дана ДТП сталася з вини велосипедиста ОСОБА_6 у зв`язку з порушенням ним Правил дорожнього руху. Також зазначає, що довідка про склад сім`ї надана позивачем не є належним доказом у справі, так як видана неуповноваженим органом. Крім того, на думку страхової компанії розмір заподіяної шкоди повинен бути розділений між трьома учасниками ДТП, у відповідності до вимог п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також представник уповноваженої особи відповідача ТДВ СК "Кредо" у відзиві просить зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката до 2000 грн., у разі задоволення позовних вимог позивача. При цьому, зокрема, посилається на те, що позивачем при подачі позовної заяви не було надано платіжного доручення, яке б підтверджувало понесені позивачем витрати на правничу допомогу, а також те, що підготовка відповідної справи до розгляду в судді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, при виготовленні позовної заяви не вимагалось проводити додатковий аналіз великої кількості законів та підзаконних актів, оскільки нормативно-правове регулювання спірних правовідносин регулюється нормами ЦК України та Законом. Водночас просить розглядати справу без участі представника ТДВ СК "Кредо" (а.с.72-141).

18.01.2023 суд ухвалою задовольнив клопотання представника позивача - адвоката Коневалика А.В. про проведення судового засідання по цивільній справі №293/1735/22 за його участю в режимі відеоконференції через систему EASYCON, е-пошта ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.144).

24.01.2023 суд постановив відкласти розгляд справи на 07.02.2023 на підставі клопотання представника позивача, який повідомив, що у зв`язку з відсутністю світла не може вийти на відеоконференцзв`язок (а.с.146-149).

07.02.2023 представник позивача Коневалик А.В., беручи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що відзив від відповідача не отримував. На спростування доводів викладених у відзиві в судовому засіданні надав усні обгрунтовані пояснення, з посиланням на норми чинного законодавства. Вказував, що у даному випадку не повинна враховуватись вина потерпілої особи, з огляду на приписи статтей 1166, 1187 ЦК України, при цьому відшкодування шкоди могло би бути зменшене лише у разі, коли б вимоги пред`являлись до водія транспортного засобу, а не до страхової компанії. З приводу довідки про склад сім`ї, на яку посилається представник відповідача у відзиві, пояснював, що з 2021 року відсутній орган, уповноважений на видачу таких довідок, а позивач при цьому несе песональну відповідальність за надану інформацію. Також вказав, що норма п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає застосуванню лише у разі наявності вини двох автомобілів, які брали участь у ДТП. Щодо розміру витрат на правову допомогу в розмірі 27000 грн., заявленої до стягнення з відповідача, вказав, що вони є цілком реальними, підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступних висновків, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22.09.2021 близько 19 год 45 хв, на 132 км+850 м автодороги Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, поблизу с. Небіж Новоборівської ОТГ Житомирської області, відбувся наїзд автомобілем «ГАЗ-3302-414», д.н.з. НОМЕР_1 , яким зі сторони м. Коростень в напрямку м. Житомир керував водій ОСОБА_5 , на велосипедиста ОСОБА_6 , який рухався попереду в попутному напрямку. Після чого ОСОБА_6 впав на зустрічну смугу руху, де в подальшому його переїхав автомобіль «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_2 , яким у зустрічному напрямку керував водій ОСОБА_7 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, внесене 23.09.2021 до ЄРДР за №0000146 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.12).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована відповідачем ТДВ «СК «Кредо» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 131770 (а.с.40).

12.10.2021 в інтересах позивача звернулась довірена особа ОСОБА_8 від Адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» до ТДВ «Страхова компанія «Кредо» з повідомленням про вказану пригоду та заявами про виплату моральної шкоди в розмірі 54000 грн. та шкоди, пов`язаної з втратою годувальника у розмірі 216000 грн, що належить малолітнім дітям загиблого ОСОБА_6 (а.с.23-25).

Листом вих. №9322 від 05.11.2021 ТДВ «Страхова компанія «Кредо» повідомило заявника, що за зверненням ОСОБА_1 зареєстровано страхову справу № 3000692, страховою компанією отримано відповіді від Національної поліції України і на даний час триває збір документів. Роз`яснено вимоги ст. 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких, зокрема, особа, яка має право на страхове відшкодування зобов`язана сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин ДТП, повідомляти страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї ДТП протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа (а.с.26).

Заявою від 21.06.2022 про долучення документів на виплату страхового відшкодування, ТДВ «Страхова компанія «Кредо» було надано копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також копію постанови про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 23.09.2021 за № 0000146 (а.с.27), які отримані страховою компанією 27.06.2022 (а.с.28-29)

Як видно зі змісту постанови слідчого відділення відділу поліції № 4 Житомирського районного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.11.2021 кримінальне провадження №0000146 від 23.09.2021 за фактом дорожньо-транспортної події, внаслідок якої загинув пішохід ОСОБА_6 , закрито, у зв`язку з відсутністю в діях водіїв: ОСОБА_5 та ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що характер механічних пошкоджень кузова автомобіля «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та характер тілесних ушкоджень виявлених при проведенні судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 (рвана рана волосяної частини голови, багатовідломкуватий перелом кісток лицевого та мозкового черепа з розрушенням речовини головного мозку) свідчить про переїзд колесом (колесами) вищевказаного автомобіля через голову при перебуванні потерпілого в горизонтальному положенні. Дані тілесні ушкодження є смертельними як несумісні з життям і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Окрім того, зі змісту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що в наведеній дорожній обстановці водієві автомобіля ГАЗ-3302-414», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 та водієві автомобіля «Citroen C4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 необхідно було діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України та з технічної точки зору дії водія ОСОБА_5 щодо виконання ним вимог п.12.3 ПДР України не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та в діях водія ОСОБА_7 невідповідності технічним вимогам п.12.3 ПДР України не вбачається.

Також у даній дорожній обстановці велосипедисту ОСОБА_6 необхідно було діяти відповідно до вимог п.6.2 п.6.7 ПДР України. Для оцінки дій велосипедиста ОСОБА_6 не потрібно спеціальних технічних пізнань з області судової автотехніки. Дане питання може бути вирішено органами слідства (судом) самостійно на основі юридичного аналізу всіх зібраних у справі матеріалів та даного висновку.

Отже, в ході досудового розслідування встановлено, що з технічої точки зору, в умовах місця пригоди, в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і даної ДТП є наявність на проїзній частині в темну пору доби нічим не позначеної, малопомітної перешкоди (велосипедиста ОСОБА_6 ), видимість якої настає на відстані, недостатній для уникнення наїзду водієм автомобіля «ГАЗ-3302-414» ОСОБА_5 та водієм автомобіля «Citroen C4» ОСОБА_7 з моменту виникнення небезпеки для їх руху. А тому в діях водіїв відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.13-22).

Також в матеріалах справи наявні завірені належним чином копії:

свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , серії НОМЕР_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що здійснено відповідний актовий запис № 80 від 30.09.2021) (а.с.30);

свідоцтв про народження дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які містять відомості про те, що їх батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_6 (а.с.31-33); інформація про склад сім`ї потерпілого із зазначенням в ній вище перелічених дітей як родичів першого ступеня споріднення ОСОБА_6 на момент ДТП (а.с.34);

заочного рішення від 04.12.2017 про розірвання шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , яке також підтверджує, що малолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишені на вихованні та проживанні з матір`ю - ОСОБА_10 (а.с.35);

свідоцтва про шлюб, зареєстрованого між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 29.11.2018 за актовим записом 383, де прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 змінено на ОСОБА_12 (а.с.36);

паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та довідки про її реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37,39).

ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Звертаючись з позовом в інтересах малолітніх дітей, позивач стверджує, що оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду була застрахована, вона, як законний представник малолітніх дітей, має всі підстави для відновлення порушеного права шляхом одержання грошової компенсації від відповідача, який у свою чергу ухиляється від виконання покладених на нього чинним законодавством обов`язків, не відшкодував моральну та матеріальну шкоду, заподіяну смертю годувальника ОСОБА_6 у встановленому законом порядку, що й стало підставою звернення до суду.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина 2 статті 1168 ЦК України).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

У відповідності до вимог ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до частини першої статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За вимогами статті 3 вказаного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону).

Згідно зі статтею 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В силу вимог ч. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Аналогічного висновку дотримався і Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 195/646/19.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи ТДВ «СК «Кредо» про те, що факт смерті потерпілого внаслідок ДТП за участі застрахованого транспортного засобу не породжує обов`язку виплати страхового відшкодування, з тих підстав, що водій автомобіля «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 не є винуватцем ДТП та наявні ознаки непереборної сили. Поряд з цим відповідач посилається на те, що, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною.

Такі твердження відповідача зводяться до власного тлумачення норм права та характеру спірних правовідносин, у зв`язку з чим судом не приймаються.

Окрім того, виходячи з доводів страхової компанії, з посиланням на вимоги п.36.3 ст. 36 Закону, сума страхового відшкодування та моральна шкода повинна бути розділена на всіх учасників ДТП, тобто на водія автомобіля «ГАЗ-3302-414», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 , який застрахований в ТДВ «СК «Гардіан», водія автомобіля «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , який забезпечений в ТДВ «СК «Кредо» та велосипедиста ОСОБА_6 , з вини якого і трапилось ДТП.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на наступне.

Так, за змістом пункту 36.3 статті 36 вказаного Закону у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

На переконання суду, положення п.36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів).

Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього автомобіля «Citroen C4», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 , який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті знаходження потерпілого (велосипедиста ОСОБА_6 ) на проїзній частині в темну пору доби нічим не позначеної, малопомітної перешкоди. При цьому матеріалами справи підтверджено, що тілесні ушкодження ОСОБА_6 , що були утворені внаслідок наїзду на нього автомобіля «Citroen C4», були смертельними як несумісні з життям та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Окрім того, положення зазначеної норми Закону застосуванню в даних правовідносинах не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність велосипедиста не була і не може бути застрахована відповідно до вимог вказаного Закону.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18).

Отже, відповідач у своєму відзиві неправомірно здійснив ділення страхової виплати належної позивачу на 3, а тому є всі підстави для стягнення страхового відшкодування.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки).

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18);від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

З огляду на наведене розмір страхового відшкодування на користь позивача повинен визначатись страховиком без поділу розміру заподіяної шкоди на трьох учасників ДТП, а тому доводи викладені у відзиві на позовну заяву не ґрунтуються на нормах закону.

Факт настання страхового випадку був зафіксований правоохоронними органами і є доведеним.

Станом на час розгляду справи у суді страхове відшкодування позивачу не виплачено.

Що стосується розмірів та строків страхового відшкодування, судом зазначається наступне.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

З наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що заподіяння шкоди смертю потерпілого має низку особливостей. Зокрема, така особливість полягає у тому, що будь-яке діяння, яким завдається шкода ушкодженням здоров`я і, до того ж, джерелом підвищеної небезпеки, презюмується протиправним.

Що стосується причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням і завданою шкодою, як на тому наполягає сторона відповідача, то цей зв`язок також є специфічним у даному деліктному зобов`язанні. Вина заподіювача шкоди у випадках, коли така шкода завдається джерелом підвищеної небезпеки, не враховується. При цьому слід зауважити, що моральна шкода також відшкодовується незалежно від вини заподіювача, а її розмір визначений в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на рівні 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі.

Відповідно до статті 1200 ЦК України право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які не тільки були на утриманні померлого, а й особи, які мали на день смерті право на одержання від нього утримання.

Висновок застосування норм права в подібних правовідносинах, викладений в Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц (провадження № 61-20355св19).

Відповідно до ст. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Встановлено, що на момент ДТП 22.09.2021 року мінімальна заробітна плата становила 6000,00 грн., у місячному розмірі, що затверджено Законом України "Про Державний бюджет на 2021 рік" ( 6000 х 36 міс. = 216 000, 00 грн).

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Сторонами не оспорюється, що з заявою про страхове відшкодування за наслідками ДТП до відповідача звернулась лише позивач в інтересах її трьох спільних з потерпілим малолітніх дітей. Позивач вказує, що потерпілий має батька, однак, останній з вимогами до страхової компанії в межах визначеного законодавством строку не звертався. А тому, на думку суду, позивач вірно визначила розмір страхового відшкодування, пов`язаного з завданою моральною шкодою на трьох малолітніх дітей в розмірі 54000, з розрахунку по 18000 грн на кожну особу: 6000 грн х 12 місяців :4.

Проте, в межах суми страхового відшкодування, яка становить 260000,00 грн, позивач вірно визначила розмір моральної шкоди - 44000 грн (260 000 грн-216000 грн)

З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів (принцип диспозитивності).

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, яка регулює порядок розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст.141 ч.6 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з другої сторони на користь осіб, які його понесли.

Враховуючи, що позивачку звільнено від сплати судового збору, а судом задоволено позовні вимоги в повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2600,00 грн (1 відсоток ціни позову).

Що стосується витрат на правничу допомогу, то слід вказати наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підставі п.8 ст.141 ЦПК України встановлено розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів).

Вказаний розрахунок подається з урахуванням часу витраченого адвокатом на представлення інтересів позивача пов`язаного з вивченням матеріалів, збиранням необхідного обсягу документів, написанням позовної заяви до суду та відповіді на відзив.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано до матеріалів позовної заяви копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж544 від 01.10.2021, копію додатку № 3 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж544, копію детального опису робіт (наданих послуг) від 14.10.2022, копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про реєстрацію Адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч», копію свідоцтва Коневалика А.В. про право заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 0022040, оригінал ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1165473.

Як видно з детального опису робіт (наданих послуг) від 14.10.2022, він містить загальну суму витрат у розмірі 27000 грн., виходячи із загальної кількості витраченого часу на надання правничої допомоги, що становить 9 год. при вартості однієї години в 3000 грн.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформував позицію у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У своєму відзиві відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем при подачі позовної заяви не було надано платіжного доручення, яке б підтвердило понесені ним витрати на правничу допомогу.

Однак, з даного приводу судом зазначається, що згідно умов визначених в додатку № 3 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги № Ж544 від 27.07.2022 клієнт здійснює оплату за надану професійну (правову) допомогу протягом 3 (трьох) місяців з дня вступу рішення суду в законну силу (а.с.44)

Крім цього, в обґрунтування зменшення суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката, відповідач заявляє, що підготовка відповідної справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи при виготовленні позовної заяви не вимагалося проводити додатковий аналіз великої кількості законів та підзаконних актів, оскільки нормативно-правове регулювання спірних правовідносин регулюються нормами ЦК України та Законом. У зв`язку з викладеним відповідач вважає, що підлягають задоволенню витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Як визначено судовою практикою, адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19.

Однак, суд при цьому звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

Суд, визначаючи розмір витрат на оплату послуг адвоката, керуючись вимогами ч.4 ст. 137 ЦПК України, зважає на умови договору про надання правової допомоги, враховує складність справи та значний обсяг виконаних робіт, пов`язаних зі збором доказів та витратою значного часу на надання допомоги, підготовку процесуальних документів, ціною позову та значенням справи для позивача, яка має на утриманні троє неповнолітніх дітей, та звернулась до суду в їх інтересах, дійшов переконання, що в даній конкретній справі стягнення суми коштів у заявленому представником позивача розмірі за надану правничу допомогу є частково обґрунтованим.

Отже, враховуючи принцип співмірності заявлених вимог щодо суми витрат, зважаючи на критерій реальності адвоктських витрат та обсяг виконаних робіт адвоката на представництво інтересів позивача, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін, суд вважає, що обґрунтованим, розумним, пропорційним та справедливим до предмета спору розміром витрат на правничу допомогу, яку поніс позивач, є 18000 грн, оскільки така сума буде відповідати принципу співмірності та розумності та буде узгоджуватися із позицією Великої Палати ВС справа № 904/4507/18 щодо визначення критеріїв розміру гонорару.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 11, 22, 23, 263,509, 599, 999,1166-1168, 1187, 1193 ЦК України, ст.ст. 3, 5, 6, 22, 23, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (, юридична адреса: 69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників,34) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ), яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , страхове відшкодування шкоди пов`язане з втратою годувальника у розмірі 216000,00 грн та пов`язане з завданою моральною шкодою в розмірі 44000,00 грн., а всього 260000 (двісті шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на користь держави судовий збір у розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15.02.2023

Головуюча суддя Людмила ПРОЦЕНКО