Справа № 452/1939/19
УХВАЛА

16 березня 2023 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської

у складі: головуючої судді Карнасевич Г.І.,

секретар судового засідання Страхоцька Т.А.,

розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі № 452/1939/19, яка подана представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кардопольцевим А.С.,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд суду представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Кардопольцевим А.С. передано заяву про забезпечення позову у цивільній справі

№ 452/1939/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання малолітньої дитини. Вимоги заяви викладені у письмовій заяві, поданій 14.03.2023 року.

Представник позивача адвокат Кардопольцев А.С. просить суд вжити заходи забезпечення позовної заяви шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати можливість ОСОБА_1 безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з сином ОСОБА_3 , надавати тимчасово проживати з сином, не чинити перешкод у спілкуванні до вирішення судового спору по суті, відповідно до запропонованого графіку та способів.

Заяву мотивовано тим, що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини, задоволено позов та визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2022 року поновлено строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення та скасовано рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини, та призначено справу до розгляду.

З моменту скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2022 року і до моменту подання даної заяви ОСОБА_2 лише один раз дозволив побачитись матері ОСОБА_1 із сином в його присутності, не надає можливості матері спілкуватись із сином по телефону, відмовився повідомляти ОСОБА_1 адресу фактичне проживання сина, учбовий заклад, який він відвідує, а також будь-які інші відомості, що стосуються життя дитини.

Вважає, що єдиним способом захисту права як матері, так і права самої дитини на вільне спілкування з матір`ю та участь матері у вихованні дитини, враховуючи наявність правової невизначеності в існуючих між батьками дитини правовідносинах щодо місця проживання спільної дитини, є звернення матері до суду з проханням припинити триваюче порушення прав дитини та матері, шляхом встановлення забезпечення позову, яким буде забезпечене право дитини та матері спілкуватись між собою, без втручання особи, яка зацікавлена в ускладненні такого спілкування.

Вивчивши доводи заяви про забезпечення позову, дослідивши подані на їх підтвердження документи, ознайомившись зі змістом позовної заяви та додатками, суд вирішив наступне.

Представник ОСОБА_1 адвокат Кардопольцев А.С. звернувся до суду із

заявою, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позовної заяви шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надавати можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з сином ОСОБА_3 , надавати можливість тимчасово проживати з дитиною, не чинити перешкоди у спілкуванні до вирішення судового спору по суті, відповідно до запропонованого графіку та способів.

Обґрунтовуючи заяву, посилається на те, що у сторін є спільна дитина.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини, задоволено позов та визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2022 року поновлено строк звернення з заявою про перегляд заочного рішення та скасовано рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 26.12.2019 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської області про визначення місця проживання дитини, та призначено справу до розгляду.

З моменту скасування рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2022 року і до моменту подання даної заяви, ОСОБА_2 лише один раз дозволив побачитись матері ОСОБА_1 із сином. Не дозволяв їй спілкуватись з сином без його присутності. Крім того, не надає можливості матері спілкуватись із сином по телефону, відмовився повідомляти їй адресу фактичного проживання сина, учбовий заклад який він відвідує, а також будь-які інші відомості що стосуються життя дитини.

З метою врегулювання даного питання та забезпечення участі матері в житті та вихованні її сина, ОСОБА_1 звернулась із заявою до комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради з проханням з`ясувати фактичне місце проживання її сина ОСОБА_4 та перевірки умов проживання дитини, а також із проханням зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у спілкуванні із дитиною, та зобов`язати надавати можливість бачитись із сином, коли вона приїжджає на територію України.

При розгляді даного звернення представниками комісії було з`ясовано, що ОСОБА_2 фактично не проживає за місцем його реєстрації місця проживання, разом із сином та невідомою особою за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у Сихівському районі міста Львова. З метою проведення перевірки та обстеження умов проживання дитини, матеріали звернення ОСОБА_1 були передані до комісії з питань захисту прав дитини при Сихівській районній адміністрації ЛМР. Членами цієї комісії було проведено обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 та складено акт оцінки потреб сім`ї/особи від 08.11.2022 року, яким встановлено, що дитина проживає за вказаною адресою разом з батьком та іншою жінкою ОСОБА_5 , яка назвалась його дружиною, та її донькою ОСОБА_6 . Також комісією встановлено, що вони проживають за даною адресою без реєстрації свого місця проживання. Відсутній належним чином оформлений договір оренди цього житла. На підставі відомостей, отриманих під час обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 , комісією прийнято рішення повернути матеріали звернення до комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, ураховуючи, що місцем реєстрації проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

В подальшому комісією з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради після засідання комісії, на якому була присутня представник ОСОБА_1 адвокат - Зелінська С.В. а також ОСОБА_2 , було прийнято розпорядження № 33 від 26.01.2023 року, яким, незважаючи на цілком законні вимоги ОСОБА_1 про забезпечення участі її у вихованні дитини та усуненні перешкод у спілкуванні з дитиною, врахування обставин того, що ОСОБА_1 проживає в іншій країні, було прийнято рішення, яким було визначено 5 годин побачень з дитиною у дні, коли ОСОБА_1 перебуває у м. Львові, в присутності батька. При цьому, комісією було проігноровано повідомлення ОСОБА_1 про вчинення психологічного тиску ОСОБА_2 на сина, коли він присутній на побаченні матері з дитиною, проігноровано прохання замінити присутність батька, який наполягав на своїй присутності з метою убезпечення дитини на представника комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради.

Враховуючи те, що на даний час існує рішення Молдавського суду у місті Рикшани, від 12.11.2020 року, яке набрали законної сили та було підтримане судами усіх інстанцій Республіки Молдова, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 , а також, те, що на даний час на території України продовжується розгляд спору щодо місця проживання дитини та ще не ратифіковано рішення іноземного суду, яке може бути ратифіковано лише після розгляду судом України даного спору, беручи до уваги, що ОСОБА_2 вчиняє психологічний тиск на дитину, коли присутній при побаченні матері із дитиною, виникла необхідність звернутись до суду із заявою про забезпечення позову до вирішення спору по суті, яке може забезпечити дотримання законних прав дитини та матері на вільне спілкування.

Вказане вчинення психологічного тиску на дитину під час побачень з матір`ю з боку ОСОБА_2 перешкоджає налагодженню контакту матері з дитиною та налагодженню нормальних і тісних взаємовідносин між ними, що в подальшому у випадку відмови у задоволенні позовних вимог позивача та визнанні рішення іноземного суду чинним на території України, може ускладнити виконання такого рішення суду в частині повернення дитини до місця проживання матері, оскільки без налагодженого контакту між матір`ю та дитиною, зміна місця проживання може призвести до стресу в дитини. При умові ж, якщо спір буде вирішений на користь позивача, з огляду на тривалість часу, протягом якого відбувається судовий процес, та з огляду на тривалість протягом якого ОСОБА_1 була позбавлена можливості спілкування із сином з причин, незалежних від її волі, обмеження вільного спілкування матері з дитиною, за умови постійної присутності при такому спілкуванні ОСОБА_2 , може також призводити до стресу в дитини та унеможливить відновлення повноцінного спілкування дитини із матір`ю, що може призвести до психологічних проблем в дитини.

Таким чином, питання про визначення місця проживання дитини є визначеним, проте батьки дитини не досягли домовленості про спосіб участі у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, а ОСОБА_2 , зі слів ОСОБА_1 , самоправно позбавляє її права на спілкування із дитиною та участь у її вихованні, і за захистом цього права вона і звернулася до суду.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Тобто, дії, що спрямовані на позбавлення матері можливості спілкуватися з дитиною, спрямовані насамперед на порушення права дитини.

Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час тривання судового процесу у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування з малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування матері з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, - з матеріалів справи не вбачається.

Суд пересвідчився, що питання спілкування дитини з матір`ю неодноразово розглядалося службою у справах дітей та вирішувалося на користь батька, що свідчить про відсутність законних підстав для обмеження матері у спілкуванні з дитиною.

На цій підставі суд пересвідчився, що вжиття заходів забезпечення не зашкодить інтересам дитини.

Встановлення тимчасового, до закінчення судового розгляду спору по суті, графіку контактів батьків з дитиною та відновлення таких контактів дитини з матір`ю з метою недопущення утруднення виконання судового рішення у разі задоволення позову суд вважає за можливе. Такі тимчасові заходи не є вирішенням справи по суті, спрямовані на забезпечення підтримання емоційного зв`язку дитини з матір`ю, відсутність якого протягом судового розгляду справи може значно утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову, завдати психологічну травму дитині, яка в цьому спорі є суб`єктом, а не об`єктом.

Види забезпечення позову, які суд може застосувати, визначено ст.150 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України: заява про забезпечення позову подається після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально- правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ»,

№ 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі

№ 752/6099/20 (провадження № 61- 13598св20).

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З огляду на обставини справи, на зміст розпорядження Залізничної РДА Львівської міської ради, за яким місцем проживання дитини визначено проживання разом із батьком, то суд вирішує, що на час вирішення спору по суті батько повинен безперешкодно надавати матері дитину, а участь у вихованні дитини обоє батьків беруть з урахуванням інтересів дитини. Таке тимчасове втручання суду у сімейні правовідносини між сторонами спору зумовлене тим, що сторони не можуть досягти домовленості між собою, що завдає значної шкоди інтересам дитини та порушує права матері.

При цьому батькам слід досягати домовленостей та взаємних поступок з інших питань про способи та міру участі у вихованні дитини. Щодо спілкування з дитиною, то батьки є вільними у спілкуванні з дитиною за допомогою телефону, відвідування, та не перешкоджають одне одному у здійсненні цього права.

Керуючись ст.150 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 надавати можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу сина ОСОБА_4 із матір`ю ОСОБА_1 не менше, ніж 5 годин кожного дня, коли ОСОБА_1 знаходиться у місті Львові без присутності батька, а при перебуванні ОСОБА_1 в Україні більше, ніж три дні, надавати можливість проживати з матір`ю не менше, ніж дві доби, а також не чинити перешкод у спілкуванні матері ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 за допомогою засобів зв`язку або мережі інтернет щодня без обмеження кількості часу на таке спілкування.

Зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти матір про термін від`їзду та місце ОСОБА_4 за межі м. Львова шляхом повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням на вказану ОСОБА_1 адресу) не пізніше ніж за 10 днів перед від`їздом;

Встановити чинність даного забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду у справі 452/1939/19, коли таке рішення буде прийняте судом.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя