ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05 серпня 2020 року між ним та відповідачем було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку, відповідачем підписано заяву №557368005/230720, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачеві кредитну лінію з кредитним лімітом у розмірі до 20000,00 гривень. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконує, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої станом на 10 листопада 2021 року складає 24332,61 грн., а саме: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 19379,91 грн., проценти за користування кредитом - 4205,80 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 321,76 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 82,79 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 232,23 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 110,12 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 24332,61 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №557368005/230720 від 05 серпня 2020 року у розмірі 19701,67 грн.., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 19379,91 грн, трьох відсотків річних за несвоєчасне повернення основного боргу у розмірі 321,76 грн, а також судовий збір у розмірі 1837,98 грн, а всього 21539,65 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк», в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк", посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині залишених без задоволення позовних вимог з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 24332,61 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступного.

Встановлено, що 05 серпня 2020 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір шляхом підписання заяви про приєднання №557368005/230720 до договору про комплексне банківське обслуговування, відповідно до умов якого позивач встановлює відповідачеві відновлювальну кредитну лінію у розмірі 20000,00 гривень (а.с. 7-8).

Зазначена вище анкета-заява не містить умов щодо строку дії кредитного договору, розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом, комісії, неустойки.

Долучені до позовної заяви витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яким передбачено, зокрема, предмет договору, плата за послуги банку (комісійні городи), строк користування кредитом, процентна ставка (Умови користування кредитною лінією, що є додатком №1 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб), права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів та її розміри і порядок нарахування (пункт 1.21 Розділу XXII) та інші умови, - відповідачем не підписані (а.с. 15-30).

Заява про приєднання містить текст про погодження споживача з умовами Договору, який розміщений на інтернет-сторінці банку www.oschadbank.ua, але не конкретизовано яка саме редакція Договору погоджена споживачем.

На підтвердження свого позову банком представлено розрахунок заборгованості за кредитним договором від 05.08.2020 року, згідно якого станом на 10.11.2021 року банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 24332,61 грн., а саме: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 19379,91 грн., проценти за користування кредитом - 4205,80 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 321,76 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 82,79 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 232,23 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 110,12 грн. (а.с. 9-10).

За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 05.08.2020 року розмір процентів за користування кредитом не зазначений (а.с. 7-8).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.08.2020 року, посилався на Витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, як невід`ємну частину кредитного договору.

Витягом з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що розміщений на офіційному сайті позивача (www.oschadbank.ua) неодноразово змінювався самим АТ «Ощадбанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.08.2020 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.11.2021 року), тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Договору у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем примірник Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що витяг з Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у АТ «Ощадбанк», який містяться у матеріалах справи, не визнається відповідачем та не містить його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.08.2020 року шляхом підписання заяви про приєднання №557368005/230720.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Ощадбанк» процентів за користування кредитом в сумі 4205,80 грн., у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у заяві про приєднання від 05.08.2020 року, оскільки Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщений на сайті позивача, не може вважатися складовою частиною кредитного договору.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 82,72 грн, інфляційних втрат за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 232,23 грн та інфляційних втрат за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 110,12 грн. є похідними від позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредиту. Тому підстави для задоволення цих позовних вимог також відсутні.

Колегія також звертає увагу, що відповідно до змісту позовної заяви, позивач не обґрунтовував та заявляв вимог щодо стягнення на його користь втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу.

Посилання позивача на те, що сторони погодили процентну ставку у Паспорті споживчого кредиту від 05.08.2020 року, є безпідставними, адже вказаний документ не може вважатись складовою кредитного договору; форма такого документу носить інформаційний характер та не є складовою кредитного договору (а.с. 27-28).

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, яка викладена у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Більше того, у вказаний вище паспорт споживчого кредиту вказано, зокрема, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту (а.с. 28). Вказаний паспорт споживчого кредиту також не містить підпису відповідача.

Матеріали справи не містять доказів визнання ОСОБА_1 , зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування процентів у будь-якому розмірі.

Необхідно також зауважити, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05.08.2020 року у вигляді заяви про приєднання, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Ощадбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, - суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Виходячи з викладеного, встановивши отримання відповідачем тіла кредиту в сумі 19379,91 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 11-13) та не спростовано відповідачем, - місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку тіла кредиту в розмірі 19379,91 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду оскаржене лише в частині залишених без задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в сумі 4205,80 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 82,79 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 232,23 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 110,12 грн. А тому суд апеляційної інстанції справу в частині стягнення на користь банку тіла кредиту та 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) не переглядає, відповідно до вимог ч. 1 статті 367 ЦПК України.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду в оскаржуваній частині без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений 18 січня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова