Справа № 201/5545/21
Провадження № 2/932/2659/21
17 січня 2023 року м. Дніпро
Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Мотуз Я.А., розглянувши в приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивач Дніпровська міська рада звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаним позовом, у якому просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог вказує, що кімната АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради.
3 урахуванням цього, Дніпровська міська рада звертається до суду з даним позовом у зв`язку з наступним.
В зазначеній кімнаті зареєстрований з 26.08.2008 року ОСОБА_1 .
Відповідач за даною адресою не проживає більш ніж шість років, не користується нею, та здає кімнату в оренду, що підтверджується актами комісії Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 14.08.2018, 22.11.2018, 12.06.2019.
Враховуючи, що відповідач, не проживає в кімнаті більш ніж шість років, позивач просить суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 .
Також позивач зазначає, що у разі прийняття рішення, про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі, відповідач повинен бути знятий з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Батмановою В.В. від 05 липня 2021 року цивільну справу передано до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 року справу передано судді Кондрашову І.А.
Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 06 серпня 2021 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлено належним чином, через загальну канцелярію суду було надано заяву представника позивача ОСОБА_2 , в якій він прохає розглянути справу без участі у судовому засіданні, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, жодних клопотань не надсилав.
Представники третіх особи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, причини не явки не повідомили. Від представника Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, доказів про поважність неявки до суду не надав, також не подав відзив на позовну заяву та позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи тому у відповідності з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до відомостей з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання територіального органу ДМС наданої на запит суду, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії ордеру на житлову площу в гуртожитку переселенського фонду № 24 від 16.03.2007 року, виданий ОСОБА_1 на право заняття із сім`єю житлової площі.
З довідки Комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради від 29.08.2019 року встановлено, що особистий рахунок на ім`я ОСОБА_1 відкритий з 01.09.2012 року та дійсний на теперішній час.
Згідно з копіями актів обстеження об`єкту житлової нерухомості від 14.08.2018, 22.11.2018, 12.06.2019, 14.09.2020, 17.11.2020, 03.04.2021, який підписано членами комісії з обстеження об`єктів житлової нерухомості, які перебувають на балансі КП «Жилсервіс-5» ДМР, встановлено, що ОСОБА_1 не мешкає за даною адресою більше шести років та здає кімнату в оренду.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності с право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.
З огляду на те, що ОСОБА_1 не проживає у спірній кімнаті понад шести років, не виявив бажання добровільно знятись з реєстрації, будь-яких перешкод у проживанні йому ніхто не чинить, поважних причин не проживання судом не встановлено, суд приходить до переконання, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 .
У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2 270,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись 12, 13, 76, 78, 81, 89, 133, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283, 353, 355, 356 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,-
Позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне підприємство «Жилсервіс-5», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ