справа №176/231/23
провадження №2/176/231/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Кучми В.В.,

за участю секретаря с/з Петренко Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просив ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь КП «Жовтоводськтепломережа» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2008р. по 01.01.2023р. у сумі 77 808,30 грн., з яких: 51 813,04 грн. сума основного боргу, 21 815,93 грн. інфляційні нарахування, 4 179,33 грн. три відсотки річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю відповідача. Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» на боржника було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 Згідно із рішенням Жовтоводського міськвиконкому №410 від 29.11.2000р. функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». Невиконання боржником зобов`язань по оплаті за централізоване опалення призвело до виникнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Таким чином, за період з 01.11.2008 року по 01.01.2023 рік, утворилась заборгованість, яка складає 77 808,30 грн., з яких: 51 813,04 грн. сума основного боргу, 21 815,93 грн. інфляційні нарахування, 4 179,33 грн. три відсотки річних. Враховуючи, що в добровільному порядку заборгованість за надані послуги не погашається позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення.

Ухвалою від 14 лютого 2023 року відкрито провадження по цивільній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

06 березня 2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, де останній визнає позов частково, зазначаючи на необхідності застосування до позовних вимог строку позовної давності у три роки, оскільки відповідачем не укладався договір про надання послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 і сторони не обумовили в договорі про надання послуги з централізованого опалення строк позовної давності у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Незрозуміло чому, але з боку позивача не надходило письмової пропозиції (оферти) щодо укладання договору про надання послуги з централізованого опалення за адресою: квартира АДРЕСА_1 , а він протягом останніх 14 років взагалі не проживав за даною адресою та не отримував послуги від позивача, оскільки в квартирі було холодно та сиро в опалювальний період.

Відповідач провів свій особистий розрахунок заборгованості в межах строку позовної давності згідно зі ст. 257 ЦК України та за його підрахунком борг за послугу з централізованого опалення по о/р НОМЕР_1 за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2023 року складає 16 146,04 грн., з яких основний борг 16 145,28 грн., три відсотки річних 0,76 грн. та не заперечує проти стягнення з нього заборгованості у такому розмірі.

10.03.2023 року від позивача судом отримано відповідь на відзив, де останній зазначив, що не погоджується з позицією відповідача, щодо застосування до спірної заборгованості строку позовної давності, оскільки відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином,застосування строку позовної давності з 01.01.2023 року є безпідставним, адже за вимогами з 02.04.2017 строк продовжується на строк дії карантину.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої у АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 лютого 2008 року, посвідченого нотаріально. (а.с.15)

Договору про надання послуг з централізованого опалення між сторонами не укладалось.

Відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа» (а.с.16).

Будучи власником вищезазначеної квартири ОСОБА_1 несвоєчасно та не в повній мірі сплачував за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У зв`язку з цим за період з 01.12.2008р. по 01.01.2023р. виникла заборгованість у сумі 77 808,30 грн., з яких: 51 813,04 грн. сума основного боргу, 21 815,93 грн. інфляційні нарахування, 4 179,33 грн. три відсотки річних. Дана заборгованість підтверджується розрахунками заборгованості по о/р № НОМЕР_1 (а.с.6-13).

Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року.

Відповідно до пункту 8 Правил послуг надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на підставі типового договору.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі.

Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

В порушення вимог закону відповідач плату за надані послуги не вносить, що привело до виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Твердження відповідача про те, що він навмисно не сплачував послуги з теплопостачання, оскільки в квартирі було завжди холодно і волого в опалювальний період, не підтвердженні належними та допустимими доказами.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Згідно із частиною 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд вважає, що позивачем підтверджено належними та допустимим доказами факт користування відповідачем наданими позивачем послугами з централізованого опалення, підтверджено заборгованість за надані послуги.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, про який письмово заявлено відповідачем, з огляду на наступне.

У відповідності зі ст. 256 ЦК України 2003 року, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому як за ст. 71 ЦК України 1963 року, так і за ст. 257 ЦК України 2003 року загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Передбачених же ст.ст. 78, 79 ЦК України 1963 року підстав для зупинення чи переривання перебігу строків позовної давності у даному випадку не вбачається, і про такі підстави, як і про поновлення строку давності позивачем не заявлено.

У відповідності зі ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність також переривається у разі пред`явлення особою позову до одного або кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Однак, згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі (а у даному випадку відповідач у своїй заяві просив її застосувати а.с.81).

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Щодо заперечень представника позивача про застосування судом строку позовної давності необхідно зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 239, від 22 квітня 2020 року № 291, від 20 травня 2020 року № 392, від 17 червня 2020 року № 500, від 22 липня 2020 року № 641 карантин продовжувався, відповідно, до 24 квітня, до 11 травня, до 22 червня, до 31 липня, до 31 серпня 2020 року на усій території України.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до підпункту 3 пункту 12 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» доповнено пунктом 3 такого змісту: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені

статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з пунктом 2 цього Закону пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року.

Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, відповідно до наведених норм закону 20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчився 06 серпня 2020 року.

Аналогічні висновки щодо перебігу процесуальних строків містяться в постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 932/3458/20 (провадження № 61-12447св20), від 16 червня 2021 року у справі № 675/1437/19 (провадження № 61-2867св21).

Разом із тим, позивач не надав суду належні та допустимі докази того, що у нього існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом до суду у строк, передбачений частиною першою статті 261 ЦК України.

Тому, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості, яка утворилася за період з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2020 року, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню у частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилась за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2023 року в сумі 16 146,04 грн., з яких основний борг 16 145,28 грн., три відсотки річних 0,76 грн. При цьому суд погоджується із розрахунком заборгованості, зробленим відповідачем самостійно, оскільки даний розрахунок обґрунтований та відповідає вимогам Закону.

Інфляційні нарахування із січня 2020 року позивачем не нараховувались відповідно до розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, долучених позивачем до матеріалів позовної заяви. (а.с.12-14)

У відповідності з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача слід стягнути судовий збір у сумі 556,96 грн., (16 146,04х2684:77 808,30 =556,96 грн.)

На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Cтягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_3 на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради (адреса знаходження Дніпропетровська область місто Жовті Води вулиця 8- Березня,42, , МФО 305482, р/р IBAN: НОМЕР_3 відкритий а АТ «АКБ «КОНКОРД») заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 січня 2020 року по 01 січня 2023 року в сумі 16 146 ( шістнадцять тисяч сто сорок шість) грн. 04 коп., з яких: основний борг 16 145,28 грн., три відсотки річних 0,76 грн.

Cтягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_3 на користь Комунального підприємства «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради (адреса знаходження Дніпропетровська область місто Жовті Води вулиця 8- Березня,42, , МФО 305482, р/р IBAN: НОМЕР_3 відкритий а АТ «АКБ «КОНКОРД») судові витрати в сумі 556,96 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області В.В. КУЧМА