Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/479/22
Провадження по справі № 2/514/99/23
25 січня 2023 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Кравченко П.А.
за участю секретаря судового засідання Мельниченко Н.М.,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кавацюк Оксана Володимирівна до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за борговими розписками,
В травні 2022 року представник позивача ОСОБА_3 звернулася до Тарутинського районного суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у загальному розмірі 5857,68 доларів США за договорами позики від 16.11.2021 року та 09.12.2021 року, з яких: 4000 доларів США основний борг, 1800 доларів США проценти за користування позикою та 57,68-3% річних.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США за курсом обміну валют (грн./долар США) на момент передачі зазначеної суми шляхом банківського переказу на банківську карту ОСОБА_4 (брат відповідача). Строк на який надається позика до 31 грудня 2021 року.
04.05.2022 року до Тарутинського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трепачова Оксана Володимирівна про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.
04.05.2022 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Трепачової Оксани Володимирівни про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відмовлено.
Ухвалою суду від 19.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
28.07.2022 року до Тарутинського районного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кавацюк Оксана Володимирівна про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.
29.08.2022 року ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кавацюк Оксани Володимирівни про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відмовлено.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява адвоката, який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 про розгляд справи за її відсутністю, позовну заяву підтримують в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_5 в судові засідання не з`явився (викликався в судове засідання на 16.06.2022 року, 28.07. 2022 р., 13.09.2022 р., 27.10.2022 р., 06.12.2022 р та 25.01.2023 року). Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки в судове засідання відповідач суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі - доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Положеннями ч.2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1 ст.1047 ЦК України.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».
Постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».
Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики грошових коштів у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США за курсом обміну валют (грн./долар США) на момент передачі зазначеної суми шляхом банківського переказу на банківську карту ОСОБА_4 (брат відповідача) (а.с.16-18). Строк на який надається позика до 31 грудня 2021 року.
Під борговою розпискою розуміється текстовий документ, який засвідчує факт отримання грошей або цінного майна в борг на умовах укладеного усного договору. Позичальник власним підписом підтверджує отримання коштів у тимчасове користування та зобов`язання повернути їх на вимогу або у вказаний термін.
Водночас, суд звертає увагу, що копії квитанцій про переказ грошових коштів, які надані позивачем до суду, не містять природи договору боргової розписки, яка полягає в отриманні в борг грошових коштів та засвідченні отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей чи переданні грошової суми позичальнику.
Розписка, як борговий документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, всупереч цьому розписка надана до суду позивачем таких відомостей не містить.
Таким чином, позивачем не доведено факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів, зазначених в розписці, оскільки грошові кошти були перераховані шляхом банківського переказу на банківську карту ОСОБА_4 (брату відповідача), який не є стороною договірних відносин.
Крім того, суд звертає увагу, що договір позики у розумінні ст.1046 ЦК Українине передбачає таких умов, як зобов`язання боржника здійснити дії з відчуження нерухомого майна на користь кредитора, або передачі грошових коштів кредитором третій особі.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами факту виникнення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовідносин за договором позики у розумінні ст.1046 ЦК України.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Враховуючи, те, що у позові ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кавацюк Оксана Володимирівна відмовлено, судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Кавацюк Оксана Володимирівна до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговими розписками - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Тарутинським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Тарутинський районний суд Одеської області.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, неподані заяви про перегляд заочного рішення, або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складене 25.01.2023 року.
Суддя П.А. Кравченко