Справа № 367/943/21
Провадження №2/367/1736/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

10 січня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - Карабаза Н.Ф.,

при секретарі - Зінюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. В позовній заяві позивач вказує, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала в шлюбних відносинах з 1998 року по 2020 рік. Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . 11.06.2018 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між ними розірвано. 28.07.2020 року заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київського області з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , починаючи з 12.11.2019 року до його повноліття. 09.02.2021 року синові виповнилось 18 років, на даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Міжрегіональний центр ювелірного мистецтва м.Києва ІІІ атестаційний рівень». Син навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання чи до досягнення сином двадцятитрьохрічного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що відповідач працює в АТБ-маркет, має постійний дохід, не визнаний недієздатним, інших осіб на утриманні не має, просила стягнути частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 просила відмовити в задоволенні позовних вимог та пояснила, що син ОСОБА_3 навчався на бюджеті, проживав не в гуртожитку, а разом з позивачем, а тому відсутня потреба дитини у матеріальній підтримці, також у відповідача відсутня можливість сплачувати аліменти у зв`язку з наявністю в нього кредитних зобов`язань, також на його утриманні перебуває його мати, яка потребує допомоги та те, що з серпня 2021 року він не працює.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки директора Державного професійно-технічного навчального закладу «Міжрегіональний центр ювелірного мистецтва м.Києва» Міністерства освіти і науки України Департаменту освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 47 від 04.02.2021 року, ОСОБА_3 дійсно навчається у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Міжрегіональний центр ювелірного мистецтва м.Києва» ІІІ атестаційний рівень за професією ювелір (ювелір-модельєр) з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року. Денна форма навчання, бюджет.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.07.2020 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законодавством України для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача щодо неможливості сплати аліментів у зв`язку з наявністю кредитних зобов`язань, що на його утриманні перебуває його мати, яка потребує його допомоги, оскільки не надано доказів спільного її з ним проживання та того, що вона дійсно потребує допомоги.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Частиною 3 ст. 181 СК Украни визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов`язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, наявність ще двох дітей на його утриманні.

Розмір аліментів на якому наполягала позивач є необґрунтовано завищеним, виходячи з вимог розумності та справедливості позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З урахуванням інтересів дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 10.02.2021 року і до закінчення навчання, а саме до 30.06.2021 року.

На підставі ст. 155, 181-183, 191, 198-200 Сімейного кодексу України, ст.ст. 76-81, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 10.02.2021 року і до закінчення навчання, а саме до 30.06.2021 року.

В решті позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах платежу аліментів за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза