ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1189/23 Справа № 214/4689/21 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №214/4689/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з квартирного обліку, відшкодування моральної шкоди за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка не приймала участі у справі, на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року (суддя Ткаченко А.В., повний текст судового рішення складено 29 вересня 2022 року),

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з квартирного обліку, відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги, що він безперервно проходив військову службу з 01 серпня 1993 року по 27 червня 1997 року на посаді курсанта ХВВУ Національної гвардії України, а з 27 червня 1997 року по 28 серпня 2019 року на посадах офіцерського складу ВВ МВС України та Національної гвардії України, у тому числі за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України на посаді начальника юридичної служби родів військ і служб. Наказом командувача Національної гвардії України від 22 серпня 2019 року №148-о/с його було звільнено у запас з військової служби за станом здоров`я. У порядку реалізації даного наказу, після проведення взаєморозрахунків, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України №224 від 28 серпня 2019 року його виключили зі списків особового складу. Наразі він є військовим пенсіонером та інвалідом ІІІ групи. Під час проходження військової служби, з 25 лютого 1999 року він перебував на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. У січні 2011 року він прибув до ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України для подальшого проходження військової служби, де перебував на квартирному обліку з 15 лютого 2011 року по 22 грудня 2018 року сім`єю у складі 3-х осіб: він, його дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_3 . Перебуваючи на квартирному обліку, 28 жовтня 2014 року він отримав ордер на його сім`ю на право заселення однокімнатної квартири загальною площею 30,2 кв.м, житловою площею 16,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначене житлове приміщення він із сім`єю заселився, де й проживає по теперішній час. Оскільки позивач був забезпечений житловим приміщенням у розмірі меншому, ніж встановлено законом, рішенням житлово-побутової комісії від 03 листопада 2014 року його разом з сім`єю залишили на квартирному обліку при ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України для поліпшення житлово-побутових умов. Рішенням житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України його як учасника бойових дій було включено до списку осіб, які мають право на першочергове отримання житла. Протягом 2014-2018 років ні він, ні члени його сім`ї у власність (безоплатно або за оплатними правочинами) ніякого нерухомого майна не набували. Однак, рішенням житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформленим протоколом №24 від 22 грудня 2018 року, та затвердженим командиром ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, його було знято з квартирного обліку у зв`язку із забезпеченістю власним житлом. Позивач вважає, що оскаржуване рішення позбавило його та членів його сім`ї не тільки права на належний рівень забезпечення житлом, а й на отримання грошової компенсації за належне їм для отримання житлове приміщення відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728. Зауважив, що право перебувати на квартирному обліку при військовій частині у зв`язку з виходом на пенсію він не втратив, в той час як прийняття в подальшому відповідачем оскаржуваного рішення призвело до істотного звуження обсягу та змісту його права на житло. ОСОБА_1 вважає, що оскільки він та його сім`я були забезпечені житлом нижче встановлених законом норм, тому їх зняття з обліку є протиправним. Повідомлення про зняття з квартирного обліку в письмовій формі йому також не надавалось. Також, питання виплати йому грошової компенсації за не отримане житло відповідачем взагалі не розглядалось, виплата такої компенсації йому не пропонувалась, що розцінює як нехтування з боку відповідача його правами та свободами. Вважає, що оскаржуване рішення було прийняте відповідачем з порушенням закону та в результаті ігнорування статей 37, 40 ЖК України, Порядку забезпечення військовослужбовців та їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою КМУ від 03 серпня 2006 року №1081. Крім того, позивач зазначив, що витяг з протоколу засідання житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22 грудня 2018 року він отримав 02 січня 2019 року. Факт зняття його з квартирного обліку він тяжко переживав, що призвело до настання гіпертонічного кризу та подальшої госпіталізації до Державної лікарні МВС України у м. Кривому Розі, де він перебував на стаціонарному лікуванні з 03 по 18 січня 2019 року. Прийняття відповідачем протиправного рішення призвели до погіршення його психоемоційного стану, стресовості, погіршення фізичного стану його здоров`я, загострення цукрового діабету, яким позивач хворіє з 2013 року. Через це з 21 по 25 січня 2019 року він перебував на стаціонарному лікуванні в міській лікарні №3, де йому призначили інсулінотерапію. У сукупності негативні зміни в стані його здоров`я призвели до його звільнення у запас, незважаючи на бажання продовжувати військову службу й надалі. З 2019 року позивач є інвалідом ІІІ групи з обмеженнями щодо умов праці та низькою можливістю відновлення, що визначає необхідність докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя та забезпечення сім`ї. Однак, проживання в однокімнатній квартирі сім`єю у складі 3-х осіб, у тому числі малолітньої дитини 9 років, зумовлювало не тільки обмеження можливостей для його повноцінного відпочинку, а й накладало відбиток на загальний морально-психологічний стан відносин у їх сім`ї. Тривала невизначеність в питанні повноцінного забезпечення житлом призвели до погіршення його емоційного стану, постійного почуття пригніченості та нереалізованості, погіршення стосунків з рідними та оточуючими, позбавлення життєвих перспектив, що призводить до приниження його честі і гідності. Просив суд визнати протиправним та скасувати рішення житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про зняття його з сім`єю з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 , оформлене протоколом №24 від 22 грудня 2018 року та затверджене командиром Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України; зобов`язати житлово-побутову комісію Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України поновити його з сім`єю у загальній черзі на отримання житла зі збереженням дати первинної постановки 25 лютого 1999 року, у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, зі збереженням дати включення 14 серпня 2015 року; зобов`язати командира Військової НОМЕР_2 Національної Гвардії України затвердити протокол засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про поновлення його з сім`єю у загальній черзі на отримання житла зі збереженням дати первинної постановки 25 лютого 1999 року, у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, зі збереженням дати включення 14 серпня 2015 року; стягнути з відповідача Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України на його користь моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн, заподіяну протиправним рішенням відповідача.

25 серпня 2022 року ОСОБА_1 подав заяву про часткову відмову від позову, в якій просив прийняти відмову від позову в частині вимоги про зобов`язання житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України поновити його з сім`єю у загальній черзі на отримання житла зі збереженням дати первинної постановки 25 лютого 1999 року, у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, зі збереженням дати включення 14 серпня 2015 року (п.2 прохальної частини позову); та від вимоги про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України затвердити протокол засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України про поновлення його з сім`єю у загальній черзі на отримання житла зі збереженням дати первинної постановки 25 лютого 1999 року, у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, зі збереженням дати включення 14 серпня 2015 року (п.3 прохальної частини позову).

Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про відмову від частини позовних вимог задоволено.

Прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зобов`язання житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України поновити його з сім`єю у загальній черзі на отримання житла зі збереженням дати первинної постановки 25 лютого 1999 року, у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, зі збереженням дати включення 14 серпня 2015 року; про зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України затвердити протокол засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про поновлення його з сім`єю у загальній черзі на отримання житла зі збереженням дати первинної постановки 25 лютого 1999 року, у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла, зі збереженням дати включення 14 серпня 2015 року із закриттям провадження по справі в цій частині на підставі пункту 4 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з квартирного обліку, відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Із вказаним рішенням не погодилися ОСОБА_1 та особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 , оскаржили його в апеляційному порядку, в апеляційних скаргах просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про зняття ОСОБА_1 з сім`єю з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 , оформленого протоколом №24 від 22 грудня 2018 року та затвердженого командиром Військової частини НОМЕР_1 та в частині відмов у стягненні моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн., ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в цій частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушення норм процесуального та матеріального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та позбавив можливості позивача реалізувати його право на житло або компенсацію. Висновки суду щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача та наявності у позивача з сім`єю права на отримання компенсації за належну до отримання житлову площу станом на дату зняття з квартирного обліку, фактично підтверджують правомірність позиції позивача. Суд в своєму рішенні не вказав який саме спосіб захисту порушеного права має обрати позивача та проігнорував той факт, що відмова у визнанні протиправним та скасування рішення відповідача фактичного позбавляє позивача та членів його сім`ї права на використання будь якого ефективного способу захисту. Зазначає, що тривала невизначеність в питанні повноцінного забезпечення житлом має наслідки погіршання його емоційного стану, постійне почуття пригніченості та нереалізованості, призводить до погіршання стосунків з дружиною та оточуючими людьми. Моральна шкода, заподіяна позивачу, полягає в душевних стражданнях, зумовлених постійним проживанням в умовах неналежної забезпеченості житлом, розумінням фізичної неможливості створити для своєї сім`ї належні житлові умови через постійне та швидке погіршення сану здоров`я внаслідок важкого захворювання та його ускладнення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення 15 вересня 2022 року, вирішив питання про права та інтереси її та її дитини. Вважає рішення суду першої інстанції прийнято з порушення норм процесуального та матеріального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та позбавив можливості позивача реалізувати його право на житло або компенсацію. Висновки суду щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача та наявності у позивача з сім`єю права на отримання компенсації за належну до отримання житлову площу станом на дату зняття з квартирного обліку, фактично підтверджують правомірність позиції позивача. Суд в своєму рішенні не вказав який саме спосіб захисту порушеного права має обрати позивача та проігнорував той факт, що відмова у визнанні протиправним та скасування рішення відповідача фактичного позбавляє позивача та членів його сім`ї права на використання будь якого ефективного способу захисту.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України просив апеляційний суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскільки судом враховано те, що обсяг житлових прав позивача пов`язаний із його сім`єю та волевиявлення позивача щодо відмови від частини позовних вимог, було реалізовано з урахуванням прав та інтересів усіх членів сім`ї. Забезпеченість на даний час ОСОБА_2 та членів її сім`ї житлом достатньої норми, унеможливлює отримання в подальшому житла або відповідної компенсації у відповідача.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги його дружини ОСОБА_2 , просив їх задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS-повідомлення.

Представник Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України Бугайова О.О., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні апеляційного суду просила апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 01 серпня 1993 року був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 01 серпня 1993 року по 27 червня 1997 року він безперервно проходив військову службу з на посаді курсанта Харківського вищого військового училища Національної гвардії України; з 27 червня 1997 року по 28 серпня 2019 року на посадах офіцерського складу ВВ МВС України та Національної гвардії України, у тому числі за контрактом у ВЧ НОМЕР_1 Центрального ОТО Національної гвардії України з 19 січня 2011 року по 28 серпня 2019 року на посаді начальника юридичної служби родів військ і служб (а.с.24-34 том 1).

Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22 серпня 2019 року №148-о/с позивача звільнено у запас з військової служби за станом здоров`я, відповідно до п.п. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У порядку реалізації даного наказу, після проведення взаєморозрахунків, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України №224 від 28 серпня 2019 року його виключили зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.28 том 1).

З виписки з протоколу засідання житлово-побутової комісії №1 від 25 лютого 1999 року вбачається, що ОСОБА_1 взято на квартирний облік на підставі рішення ЖПК ВЧ НОМЕР_3 при вказаній військовій частині (а.с. 55 том 1).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 16 липня 2011 року ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_4 , прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 » (а.с. 40 том 1)

Протоколом засідання житлово-побутової комісії Військової частини НОМЕР_1 №2 від 15 лютого 2011 року ОСОБА_1 з сім`єю у складі 1 особи в списках осіб, прийнято на квартирний облік, як осіб які мають право на отримання житла на загальних умовах з 25 лютого 1999 року на підставі попередньо поданого ОСОБА_1 рапорту (а.с.56 том 1).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 41 том 1)

16 жовтня 2014 року на засіданні житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України було прийнято рішення, оформлене протоколом №23, про клопотання перед міським головою щодо погодження розподілу та надання житлового приміщення однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , сім`ї ОСОБА_1 у складі 3-х осіб для тимчасового покращення житлових умов, із подальшим залишенням його на квартирному обліку. ОСОБА_1 надав свою згоду на отримання зазначеної однокімнатної квартири для тимчасового поліпшення житлових умов з подальшим залишенням його на квартирному обліку. При цьому він зобов`язався здати цю квартиру у разі поліпшення житлових умов та отримання житлової площі в розмірах, що повністю забезпечуватимуть потреби його сім`ї (а.с.57 том 1).

28 жовтня 2014 року Виконкомом Саксаганської районної у місті ради на підставі рішення від 24 жовтня 2014 року №367 ОСОБА_1 було видано ордер №143 на право зайняття його сім`єю у складі 3-х осіб: його, дружини ОСОБА_2 , дочки ОСОБА_3 , однокімнатної комунальної квартири загальною площею 30,2 кв.м, житловою площею 16,21 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.42 том 1).

Рішенням житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформленим протоколом №25 від 03 листопада 2014 року, на підставі попередньо поданого ОСОБА_1 рапорту, постановлено залишити його разом з сім`єю на квартирному обліку при ВЧ НОМЕР_1 для поліпшення житлових умов у зв`язку із забезпеченістю його сім`ї житловою площею нижче встановлених законодавством норм (а.с. 58 том 1).

24 листопада 2014 року ОСОБА_1 та члени його родини отримали свідоцтво на право власності на житло по 1/3 кожний, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,2 кв.м. Свідоцтво видано згідно рішення виконкому Саксаганського районної у місті раді від 19 листопада 2014 року №385 (а.с. 110 том 1).

З договору дарування від 19 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 1/3 частку квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 122-123 том 1).

Рішенням житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформленим протоколом №13 від 14 серпня 2015 року, ОСОБА_1 включено до списку першочергового отримання житла як учасника бойових дій з 14 серпня 2015 року (а.с.59 том 1).

Рішенням житлово-побутової комісії ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України, оформленим протоколом №24 від 22 грудня 2018 року, ОСОБА_1 знято з квартирного обліку при ВЧ НОМЕР_1 зі складом сім`ї 3 особи, у тому числі: він, дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_3 . Підставою прийняття вказаного рішення стало поліпшення житлових умов набуття у власність раніше виділеного їм органом місцевого самоврядування у 2014 році комунального житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , безоплатно приватизованого ОСОБА_1 та його сім`єю по 1/3 частці кожним в порядку Закону України «Про безоплатну приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 109 том 1).

Відповідно до нотаріально засвідченого зобов`язання від 22 грудня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язались здати у встановленому порядку отриману ними у 2014 році квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , в разі отримання житлового приміщення придатного для проживання сім`ї та достатнього за своєю житловою площею (а.с. 124 том 1).

Листом від 28 грудня 2019 року №27/32/4-10151 Головне Управління Національної гвардії України повідомило, що комісією Головного Управління Національної гвардії України прийнято рішення про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 25 грудня 2013 року №975 в сумі 480250,00 грн (а.с. 121 том 1).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що наявність факту протиправності прийнятого відповідачем рішення, однак саме лише його скасування судом без жодних правових наслідків для позивача не буде ефективним способом захисту його прав, оскільки фактично не переслідує за мету їх поновлення.

Апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, як з таким, що зроблений з порушенням норм процесуального права та зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до положень статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий спір - це, зокрема спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся з позовом для захисту своїх житлових прав.

Однак при цьому суд залишив поза увагою, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на порушення його прав та гарантій військовослужбовця, а саме невиконання відповідачем обов`язку забезпечення належним жилим приміщенням (зняття з обліку на покращення житлових умов військової частини НОМЕР_1 ), який є складовою системи соціального захисту військовослужбовців відповідно до приписів Конституції України та Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації (абзац другий частини другої статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (абзац перший пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міністерства оборони України у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (пункт 2 розділу І Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року №380 (далі - Інструкція № 380).

Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення (абзац перший пункту 4 розділу І Інструкції №380).

Для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міністерства оборони України, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії. До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку (пункт 1 розділу ІІ Інструкції №380).

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 розділу ІІ Інструкції № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 розділу ІІ Інструкції № 380).

Отже, у спірних правовідносинах відповідач наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним публічної служби, різновидом якої є служба військова.

У постанові від 08 червня 2022 року в справі № 362/643/21 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що спори щодо оскарження особами з числа військовослужбовців рішень, дій чи бездіяльності відомчих житлових (житлово-побутових, з контролю за розподілом житла) комісій є спорами з приводу проходження позивачами військової служби як різновиду служби публічної. Саме у зв`язку з останньою держава передбачила відповідні соціальні гарантії, а також порядок їх реалізації. Отже, такі спори належать до юрисдикції адміністративних судів.

З огляду на викладене, оскільки право, яке позивач вважає порушеним, він набув саме у зв`язку з проходженням військової служби, тобто спір у цій справі виник з приводу можливості реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу військовослужбовця, такий спір є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Проте, наведене залишилося поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України).

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина 2 статті 377 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанцій - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

На виконання вимог частини 1 статті 256 ЦПК України, апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та він має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року скасувати.

Провадження у справі номер 214/4689/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення про зняття з квартирного обліку, відшкодування моральної шкоди закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання постанови позивач має право звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста