Справа № 464/450/23 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/482/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Матяш С.І.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

в січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що він та його дочка ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , та разом проживають у такій. Проживання ОСОБА_2 за даною адресою робить його життя нестерпним, оскільки остання постійно порушує його права, а саме, вчиняє скандали в квартирі, систематично вживає алкогольні напої, ображає його нецензурною лайкою, погрожує застосуванням фізичного насильства, а останнім часом її дії перейшли від погроз до фактичного завдання йому тілесних ушкоджень. Протиправні дії зі сторони ОСОБА_2 носять систематичний та довготривалий характер, що підтверджується копією термінових заборонних приписів № 043521 від 16 травня 2019 року, № 204924 від 03 січня 2023 року, постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30 травня 2019 року, актом судово - медичного дослідження №1426 від 14 червня 2010 року, випискою-епікризом №1109 від 19 червня 2019 року. Також з приводу неправомірних дій дочки, він неодноразово звертався у правоохоронні органи, проте усі його звернення залишились нерозглянуті. Від постійних суперечок і скандалів у нього погіршилось самопочуття, він перебуває в стані постійного стресу, хвилювання та страху, у нього порушився сон і погіршилась працездатність. Таким чином, із покликанням на норми статті 350-1 ЦПК України та Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вважає, що він є особою, яка зазнала домашнього насильства. Для забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства, просить застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис.

З огляду на наведене, просив суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на 6 (шість) місяців, застосувавши до неї такі обмежувальні заходи як:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань, не менше 300 м до його місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори ним, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати його, якщо він за власним бажання перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватись з ним.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що під час ухвалення судового рішення суд першої інстанції допустив процесуальні порушення, які, на думку заявника, є підставою для його скасування.

Так, місцевий суд в оскаржуваному рішенні, аналізуючи нормативно - правове регулювання заходів запобігання та протидії домашньому насильству, надані заявником докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви, у зв`язку із недоведеністю вимог.

Проте, такі висновки суду, на думку заявника, є необґрунтованими, оскільки його донькою ОСОБА_2 , яка проживає разом із ним в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 постійно порушуються його права. Зокрема, остання вчиняє скандали в квартирі, систематично вживає алкогольні напої, ображає його нецензурною лайкою, погрожує застосуванням фізичного насильства щодо нього, а останнім часом її дії перейшли від погроз до фактичного завдання тілесних ушкоджень, має місце також і психологічне насильство. Протиправні дії зі сторони ОСОБА_2 носять систематичний та довготривалий характер. Даний факт підтверджується копією термінових заборонних приписів. Заявник також неодноразово звертався до правоохоронних органів, проте, всі звернення залишались не розглянутими. Вважає, що він є особою, яка зазнала домашнього насильства.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року, та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення заявника, який з`явився в судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог та підстав заяви, що була предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частин першої - п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Заявник ОСОБА_1 є батьком заінтересованої особи ОСОБА_2 , їх місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 52 відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №112281). Вони є співвласниками вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 , виданим 10 лютого 2015 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34089373 (а.с.9,10).

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неодноразово виникали конфлікти, з приводу чого ОСОБА_1 звертався у правоохоронні органи із відповідними заявами.

Встановлено й те, що постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30.05.2019 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП. Даною постановою встановлено, що остання 12 травня 2019 року о 08.15 год., знаходячись за місцем свого проживання - у квартирі АДРЕСА_1 , влаштувала сімейний скандал, тобто чинила дії психологічного характеру, а саме виражалася нецензурною лайкою в сторону свого батька ОСОБА_1 , внаслідок чого завдала шкоди його психологічному здоров`ю (а.с.8).

Із термінового заборонного припису серії АА № 204924 вбачається, що 03 січня 2023 року близько 17.00 год. за адресою свого місця проживання ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_1 , а саме виражалась нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою. Даний терміновий заборонний припис видано строком на 3 доби з 03 січня 2023 року по 06 січня 2023 року.

Окрім цього, 24 січня 2023 відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №220838, з якого вбачається, що остання 24 січня 2023 року о 16.00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 та знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, виражалась нецензурними словами відносно батька ОСОБА_1 , ображала його людську гідність, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Звертаючись до суду першої інстанції, ОСОБА_1 обґрунтовував підстави для видачі судом обмежувального припису стосовно його доньки нормами статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заяву обґрунтовував тим, що остання вчиняє щодо нього дії, пов`язані зі словесними образами, погрозами, фізичним насильством. На підтвердження цього вказував на неодноразові звернення зі заявами до Сихівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо протиправних дій доньки ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні заяви, виходив з того, що обмеження прав та покладення обов`язків на ОСОБА_2 , про які зазначено заявником у заяві про видачу обмежувального припису, є неспівмірними та не можуть застосовуватися судом за даних фактичних обставин справи і прийшов до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд звертає увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

Докази, що додають до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Як докази до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

На підтвердження обґрунтування своїх вимог, заявником ОСОБА_1 до поданої заяви надано такі докази:

- копію протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 220838 від 24 січня 2023 року, складеного відносно ОСОБА_2 за частиною першою статті 173-2 КУпАП;

- копію термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_2 від 03 січня 2023 року;

- копію постанови Сихівського районного суду м. Львова від 30 травня 2019 року;

- копію акту судово-медичного дослідження № 1426 від 14 червня 2010 року та копію виписки - епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 1109 від 19 червня 2019 року;

- заяви ОСОБА_1 у правоохоронні органи з приводу протиправних дій дочки від 22 лютого 2019 року, від 04 березня 2019 року, від 20 березня 2019 року, від 25 березня 2019 року, від 29 березня 2019 року, від 21 квітня 2019 року, від 17 травня 2019 року, від 27 травня 2019 року, від 12 червня 2019 року, від 19 червня 2019 року;

- відповідь начальника Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування НП України ГУ НП у Львівській області С.О.Гривняк від 04 червня 2019 року щодо розгляду звернень ОСОБА_1 ;

- відповідь т.в.о. начальника ВП №2 ЛРУП ГУ НП у Львівській області від 07 червня 2021 року щодо звернення ОСОБА_1 .

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону, встановивши, що між заявником та заінтересованою особою дійсно існують неприязні відносини, постійно виникають конфлікти, заінтересована особа ОСОБА_2 постановою Сихівського районного суду м. Львова від 30 травня 2019 року визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, до неї застосовувався у січні 2023 року терміновий заборонний припис, дійшов передчасно висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Вищевказаних обставин щодо систематичної та тривалої, починаючи з 2019 року, протиправної поведінки заінтересованої особи відносно заявника не спростовані, а відтак відсутні правові підстави для відмови у захисті прав заявника, як жертви домашнього насильства.

Отже, суд першої інстанції у порушення вказаних положень закону не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки неодноразові факти звернення заявника до органів поліції, ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції та судом до неї заходів впливу, повторюваність вчинення нею протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявника психологічного та фізичного насильства.

Тривалість та системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення заінтересованою особою психологічного та фізичного насильства щодо заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому наявність тривалого конфлікту та непорозумінь між учасниками справи є очевидним, а також в повній мірі встановленим судом першої інстанції, що убачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що заявником доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Відповідно до частини четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, неодноразове застосування психологічного та фізичного насильства та вірогідність його продовження зумовлюють необхідність часткового задоволення заяви ОСОБА_1 у частині видачі обмежувального припису у вигляді заборони ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 та наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, колегія суддів враховує, що за заявою ОСОБА_1 на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням (частина п`ята статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Що стосується застосування обмежувальних заходів у вигляді заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із заявником, або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та заборони ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати його, якщо він за власним бажання перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватись з ним, колегія суддів приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б вказували на застосування кривдником щодо заявника психологічного насильства, яке могло би бути припинено застосуванням таких обмежувальних заходів. А відтак, з цих підстав у задоволенні таких вимог заяви слід відмовити.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом першої інстанції повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року скасувати, та ухвали нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), і встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на неї такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 та наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання, за адресою: АДРЕСА_2 .

Встановити строк дії обмежувального припису 3 (три) місяці з дня ухвалення рішення суду (постанови суду апеляційної інстанції).

У задоволенні решті вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду підлягає негайному виконанню, її оскарження не зупиняє виконання обмежувального припису..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич