ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3567/23 Справа № 225/401/22 Суддя у 1-й інстанції - Мигалевич В.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Державне підприємство «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України

треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України назаочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 серпня 2022 року, ухваленого суддею Мигалевичем В.В.у м.Торецьк Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області; Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області про зобов`язання подати звіти, нарахувати та сплатити страхові внески та єдині внески.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 , офіційно працевлаштована на ВП «Шахта «Центральна» у період з 03.08.2011 року по теперішній час на посаді електрослюсаря поверхні черговим та по ремонту обладнання.

При досягненні віку, який дає право для виходу на пенсію, позивач звернулася до відділу обслуговування громадян №13 Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (Третя особа 1) із заявою про отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Однак, при зверненні до третьої особи 1 за призначенням пенсії на пільгових умовах за списком №2, стало відомо, що відповідач у період з жовтня 2020 по грудень 2021 року утримував з заробітної плати ОСОБА_1 єдині соціальні внески щомісяця, проте жодного разу не перерахував їх до Державної податкової служби України.

Факт невиконання відповідачем свого зобов`язання підтверджується довідкою Форми ОК - 5, виданою Пенсійним фондом України Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до даних відомостей чітко видно, що Відповідач не перераховував внески Третій особі 1 у період з жовтня 2020 року по грудень 2021 року. Несплата відповідачем страхових внесків порушує її права та законні інтереси, оскільки до страхового стажу зараховується лише місяці, за які сплачені не менше розміру страхового внеску, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

З метою вирішення питання по суті та досудового врегулювання спору Позивач звернулася до Відповідача та до безпосереднього роботодавця - Відокремленого підрозділу «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля» з претензійними вимогами та проханням негайно подати звіти та сплатити Єдині соціальні внески.

На звернення позивача Відповідачем було надано відповідь від 07.12.2021 року №1.14/2161, у якій, зокрема, зазначено, що з метою вирішення питання по суті Позивач змушена звернутися до Третьої особи №1 з адміністративним позовом та визнати дії Третьої особи один протиправними, адже сплата єдиного соціального внеску підприємством не може впливати на зарахування спірного періоду до стажу. Така ж відповідь від 09.12.2021 року №10 / 1210 була надана і Відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Торецьквугілля».

Однією з умов для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є наявність відповідного страхового стажу, в тому числі на роботах по списку № 2.

В індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5) за період з жовтня 2020 року по грудень 2021 року (включно) відомості про сплату підприємством страхових внесків (єдиного внеску) відсутні. Але у той же час Третя особа 2 надає довідку №13033 від 09.12.2021 року з якої вбачається, що Позивачу була виплачена заробітна плата з урахуванням утримання єдиного соціального внеску, які фактично не надійшли до Пенсійного фонду України.

За відсутності підтвердження сплати єдиного внеску орган Пенсійного фонду України правомірно не зарахував вказаний період до страхового та пільгового стажу роботи позивача. Тільки після сплати страхувальником єдиного соціального внеску Третя особа 1 набуде право на зарахування періоду за період з жовтня 2020 року по грудень 2021 року (включно)до страхового та пільгового стажу пенсіонера.

Факт того, що страхові внески були відраховані з заробітної плати Позивача у спірний період, підтверджується і корінцями про заробітну плату, копії яких долучені до позовної заяви.

Підставою звернення позивача до суду стало те, що несплата відповідачем страхових внесків порушує його права щодо зарахування періоду роботи до страхового стажу для призначення пенсії.

Несплата відповідачем страхових внесків порушує права та законні інтереси позивачки, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду із даним позовом.

Просила зобов`язати Державне підприємство «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України невідкладно з моменту винесення Рішення суду у даному спорі подати звіти про нарахування та сплату єдиних внесків, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з додатками (в тому числі із "Звітом про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску") за період з жовтня 2020 року по грудень 2021 року включно за застраховану особу ОСОБА_1 ); зобов`язати Державне підприємство «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України нарахувати та сплатити єдині внески, передбачені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", з жовтня 2020 року по грудень 2021 року включно за ОСОБА_1 в розмірі не менше мінімального внеску; стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головне управління Державної податкової служби у Донецькій області про зобов`язання подати звіти, нарахувати та сплатити страхові внески та єдині внески, задоволені повністю.

Зобов`язано Державне підприємство «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України подати звіти про нарахування та сплату єдиних внесків, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" з додатками (в тому числі із "Звітом про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску") за період з жовтня 2020 року по грудень 2021 року включно за застраховану особу - ОСОБА_1 .

Зобов`язано Державне підприємство «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України нарахувати та сплатити єдині внески, передбачені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", за період з жовтня 2020 року по грудень 2021 року включно за ОСОБА_1 в розмірі не менше мінімального внеску.

Стягнуто з Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 26 січня 2023 року відмовлено Державному підприємству «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України про перегляд заочного рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 серпня 2022 року

Відповідач ДП «Торецьквугілля», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник зазначає, що ДП «Торецьквугілля» є платником єдиного соціального внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року №2464-VІ. Вказує, що станом на 03.12.2020 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску складає 113 654 тис. грн., в тому числі заборгованість за невиплачену заробітну плату складає: 2014-2015 роки 13 832 грн., в тому числі за грудень 2014 2 964 грн.; січень 2015 року 2 570 грн.; листопада 2015 року -2 817 тис. грн.; грудень 2015 року 5 481 тис. грн..; штрафні санкції 93 388 тис. грн.

Вказує, що за винятком заборгованості в сумі 13 832 грн. протягом 2014 2020 років заробітна плата працівникам та нарахування з єдиного соціального внеску підприємством виплачувалась в повному обсязі, а саме: у 2014 році нараховане ЄСВ 128 102 тис. грн.., сплачено 128 510 тис. грн.; у 2015 році нараховане ЄСВ 96 700 тис. грн., сплачено 89 349 тис. грн.; у 2016 році нараховане ЄСВ 49 655 тис. грн., сплачено 51 418 тис. грн., у 2017 році нараховане ЄСВ 57 528 тис. грн., сплачено 60 279 тис. грн., у 2018 році нараховане ЄСВ 50 780 тис. грн., сплачено 48 160 тис. грн., у 2019 році нараховане ЄСВ 75 887 тис. грн., сплачено 63 544 тис. грн.; у 2020 році нараховане ЄСВ 63 953 тис. грн., сплачено 71 030 тис. грн.; у 2021 році нараховане ЄСВ 83 096 тис. грн., сплачено 75 855 тис. грн.

Вказує, що фактично підприємство не мало заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, але у зв`язку із введенням в дію Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464 - VІ, яким передбачалось, що платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць не пізніше 20 числа наступного місяця. Однак вугільні підприємства 80% нарахованої заробітної плати та єдиного внеску виплачують за рахунок коштів Державного бюджету, які надходять на рахунок підприємства в останні дні місяця (25-28 числа), не мали змоги сплачувати єдиний внесок у строки, встановлені ч.8 ст.9 Закону №2464 VІ, тобто не пізніше 20 числа наступного місяця.

Скаржник, посилаючись на норми ч.6 ст.25 Закону №2464 VІ, вказує на те, що Пенсійним фондом України, згідно з діючим законодавством нараховувались пеня та штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, створивши тим самим штучну заборгованість з єдиного соціального внеску.

Вказує, що тільки з моменту прийняття Закону України від 15.05.2012 року №4676- VІІ «Про внесення зміни до ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підприємствам вугільної промисловості було надано право сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Прийняття цього закону дозволило підприємству відповідача своєчасно сплачувати єдиний внесок, але не вирішило питання погашення пені та штрафних санкцій, які вже були нараховані за попередні роки за порушення терміну сплати єдиного внеску. Підприємство відповідача опинилось в дуже скрутному фінансовому становищі, кредиторська заборгованість станом на 01.12.2021 становить 3 795 011 тис. грн.

Наголошує на тому, що наявність заборгованості з єдиного внеску перед Пенсійним фондом України не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу роботи періоду з 01 жовтня 2020 року по теперішній час включно для ОСОБА_1 , оскільки, відповідно до діючого законодавства України ОСОБА_1 не може нести відповідальності за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством.

Відповідач вважає, що Пенсійний фонд, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком не взяв до уваги та не врахував норми діючого законодавства, які мають суттєве значення для прийняття законного рішення, а саме статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-VІ із змінами, внесеними згідно із Законом України від 19.12.2017 року №2249- VІІІ, від 08.02.2018 року №2281- VІІІ та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010№ 2464-VІ, якими передбачена відповідальність за несвоєчасне перерахування страхових внесків, у тому числі страхових внесків із заробітної плати працівників підприємства застрахованих осіб, несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Повторна сплата ЄСВ за ОСОБА_1 не призведе до юридичного результату, на який сподівається позивач, ці кошти будуть зараховані Пенсійним фондом в рахунок погашення заборгованості по ЄСВ за всіх працівників підприємства відповідача.

Відповідач вважає, що єдиною законною можливістю вирішення питання призначення ОСОБА_1 пенсії є звернення її до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про визнання дій Пенсійного фонду України незаконними та скасування Рішення Пенсійного фонду України від 26.11.2021 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , офіційно працевлаштована на ВП «Шахта «Центральна» з 03.08.2011 року на посаді електрослюсаря поверхні черговим та по ремонту обладнання, що підтверджено копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.13-14)

З індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, встановлено, що ДП «Торецьквугілля» позивачу була нарахована така заробітна плата: жовтень 2020 року 6570,00 грн.; листопад 2020 року 6503,24 грн.; грудень 2020 року 6945,30 грн. січень 2021 року 7584,96 грн.; лютий 2021 року 7436,37 грн.; березень 2021 року 7600,82 грн.; квітень 2021 року 6559,94 грн.; травень 2021 року 7549,30 грн.; червень 2021 року 7644,40 грн.; липень 2021 року 8365,19 грн.; серпень 2021 року 7299,90 грн.; вересень 2021 року 7580,48 грн., проте судом встановлено, що з цієї заробітної плати відповідачем не було сплачено єдиний соціальний внесок (а.с.17-19).

З довідки №13033 від 09.12.2022, наданої Державною податковою службою, встановлено, що позивачу за період роботи з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року нараховано заробітну плату у розмірі 87639,90 грн. (а.с.20)

З індивідуальних відомостей про застраховану особу, наданих Пенсійним фондом України, встановлено, що згідно наданих ДП «Торецьквугілля» звітів по ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2020 року до 31 грудня 2021 року нараховано доходу 87639,90 грн., утримано податку 0 грн. (а.с.19)

З повідомлення №1-14/2161 від 07.12.2021, наданого ДП «Торецьквугілля» встановлено, що ДП «Торецьквугілля» є платником єдиного соціального внеску відповідно до ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI.

Станом на 03.12.2020 заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску складає 119 710 тис. грн., в тому числі заборгованість на невиплачену заробітну плату складає:

- 2014-2015 роки 13832 тис. грн., в тому числі за:

- грудень 2014 року - 2964тис.грн.;

- січень 2015 року - 2570тис.грн.;

- листопад 2015 року - 2817тис.грн.;

- грудень 2015 року - 5481тис.грн.;

- штрафні санкції - 93388 тис. грн.

За винятком заборгованості в сумі 13832 тис.грн., протягом 2014-2021 років заробітна плата працівникам та нарахування з єдиного соціального внеску підприємством виплачувалася в повному обсязі, а саме.

- у 2014 році нараховано ЄСВ 128102 тис. грн., сплачено 128510 тис. грн. ,

- у 2015 році нараховано ЄСВ 96700тис.грн., сплачено 89349 тис. грн. .

- у 2016 році нараховано ЄСВ 49 655тис.грн., сплачено 51418 тис. грн.,

- у 2017 році нараховано ЄСВ 57 528тис.грн.. сплачено 60279 тис. грн. .

- у 2018 році нараховано ЄСВ 50 780тис.грн., сплачено 48160 тис. грн.,

- у 2019 році нараховано ЄСВ 75 887тис.грн , сплачено 63544 тис. грн. ,

- у 2020 році нараховано ЄСВ 63 953тис.грн., сплачено 71 030тис.грн.

- У 2021 році нараховано ЄСВ 83096 тис. грн., сплачено 75855 тис. грн.

Фактично заборгованості зі сплати поточного єдиного соціального внеску ДП «ТОРЕЦЬКВУГІЛЛЯ» не мало, але у зв`язку із введенням в дію Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ), яким передбачалось, що платники єдиного внеску зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць не пізніше 20 числа наступного місяця.

Однак, вугільні підприємства 80% нарахованої заробітної плати та єдиною внеску виплачують за рахунок коштів Державного бюджету, які надходять на рахунок підприємства в останні дні місяця (25-28 числа), не мали змоги сплачувати єдиний внесок у строки встановлені частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI, тобто не пізніше 20 числа наступного місяця.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі виходив з того, що позивачу, під час перебування у трудових відносинах з відповідачем була нарахована заробітна плата, але з цієї заробітної плати відповідачем не було сплачено єдиний соціальний внесок на позивача, як застрахованої особи, що є порушенням прав позивача і це право підлягає захисту в судовому порядку.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язана довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

ОСОБА_1 з 03 серпняя 2011 року по час ухвалення рішення працювала на посаді електрослюсаря поверхні черговим та по ремонту обладнання на ВП «Шахта Центральна».

Сума заробітної плати, з якої має бути нараховано та сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування складає за період з 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2021 року включно - 87639,90 грн., а саме: заробітна плата: жовтень 2020 року 6570,00 грн.; листопад 2020 року 6503,24 грн.; грудень 2020 року 6945,30 грн. січень 2021 року 7584,96 грн.; лютий 2021 року 7436,37 грн.; березень 2021 року 7600,82 грн.; квітень 2021 року 6559,94 грн.; травень 2021 року 7549,30 грн.; червень 2021 року 7644,40 грн.; липень 2021 року 8365,19 грн.; серпень 2021 року 7299,90 грн.; вересень 2021 року 7580,48 грн.

Вказані суми підтверджуються довідкою форми ОК-5, наданої органом Пенсійного фонду України, у якій відсутні будь-які відомості щодо сплати страхових внесків в період з жовтня 2020 по грудень 2021 року, та довідкою №13033 від 09.12.2022, наданої Державною податковою службою(а.с.19- зворот, 20).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відповідно до вимог чинного законодавства був зобов`язаний нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, однак цього не зробив за період з жовтня 2020 по грудень 2021 року включно і ця бездіяльність є неправомірною. Також виходив з того, що відповідно до ст.5 ЦПК України спосіб захисту, обраний позивачем, відповідає ст.16 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Відповідно до ст.253 КЗпП України особи, які працюють за трудовим договором (контрактом) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання або у фізичної особи, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

За п.2 ч.1 ст.1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі Закону) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 вказаного Закону страхувальники роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно забз.1 п.1 ч.1 ст.4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2);

- обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.4);

сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі договір про добровільну участь) (ч.5).

Відповідно до ч.1 ст.12 вказаного Закону завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.14 Закону органи доходів і зборів зобов`язані здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.

Згідно із ст.25 Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею (ч.2);

-суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3);

- орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (ч.4);

- вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом (ч.5);

- за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення (ч.6).

Із зазначених норм вбачається, що непередбачено права застрахованої особи на звернення до суду з метою зобов`язання платника єдиного внеску до виконання обов`язку по сплаті єдиного внеску, також не передбачено можливості реалізації відповідачем заявлених позивачем вимог.

Апеляційний суд враховує, що позивачем не доведено того, що невиконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску порушує її права та має наслідком зменшення її страхового стажу.

Позивачем було проігноровано положення ч.1 ст.4 ЦПК України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Разом з тим, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а, позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з 12 жовтня 2006 року по 18 червня 2007 року до страхового стажу за порушення, вчинене Відкритим акціонерним товариством Дніпродзержинський домобудівний комбінат, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

Отже, можна дійти висновку, що несвоєчасна сплата відповідачем вказаного єдиного внеску не порушує прав позивача, оскільки обов`язок його своєчасної сплати та відповідальність за нарахування, утримання та виплату його до бюджету покладено на роботодавця, який виплачує дохід працівнику, внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не позбавляє працівника підприємства на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

За викладених обставин, місцевий суд не дотримався вимог матеріального та процесуального права, не з`ясував обставини, які мають значення для справи, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції скасування з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому судовий збір необхідно покласти на позивача, та стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики Українивитрати зі сплати судового збору у розмірі 2 977,20 грн. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.141, 367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 25 серпня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики України про зобов`язання подати звіти, нарахувати та сплатити страхові внески та єдині внески.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Торецьквугілля» Міністерства енергетики Українисудові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 977,20 грн.за подачу апеляційної скарги на рішення суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: