Справа № 703/2122/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, -

встановив:

03 серпня 2022 року КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення житла у сумі 20432 грн. 50 коп., пеню в сумі 412,22 грн., інфляційні втрати в сумі 1573,32 грн., 3% річних в сумі 573,20 грн. та судові витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що починаючи з 01 лютого 2018 року КП «Смілакомунтеплоенерго» є надавачем послуги в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року №70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», в тому числі відповідачу як власнику квартири АДРЕСА_1 , на підставі публічного договору приєднання опублікованого в місцевій газеті «Сміла» від 28 лютого 2018 року №9 (1101) та на офіційному сайті підприємства. Виконуючи свої обов`язки по теплопостачанню квартири відповідача, позивач надав послуги з централізованого опалення житла, але відповідач не сплачувала за них, в зв`язку з чим має заборгованість за період з жовтня 2019 року по квітень 2022 року в сумі 20432 грн. 50 коп. Дії споживача по невиконанню свого обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг порушують права надавача послуг щодо отримання плати за надані послуги, погіршує фінансовий стан підприємства та спричиняє збитки. Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради №463 від 20 жовтня 2017 року, №414 від 22 листопада 2018 року, №83 від 28 лютого 2019 року та № 511 від 21 листопада 2021 року.

В даному випадку, у будинку, в якому знаходиться квартира, належна відповідачу, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, в зв`язку з чим нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами у відповідності до п.3.4. Договору за показниками засобів обліку теплової енергії.

Оскільки відповідач споживав надані послуги, не відмовлявся від них у законному порядку, то згідно ст.205, 901-903 ЦК України, договір про надання послуг з централізованого теплопостачання між сторонами фактично відбувся (конклюдентний договір).

В зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував ОСОБА_1 інфляційні втрати у сумі 1573 грн. 32 коп., три проценти річних у сумі 573 грн. 20 коп. та пеню у сумі 412 грн. 22 коп., та звернувся до суду з даним позовом.

Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2022 року позов КП «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення житла у сумі 20432 грн. 50 коп. боргу за послуги теплопостачання, 412 грн. 22 коп. пені, 1573 грн. 32 коп. інфляційних втрат, 573 грн. 20 коп. 3% річних та 2481 грн. судового збору, а всього 25472 грн. 24 коп.

07 жовтня 2022 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд вказаного заочного рішення, стверджуючи, що вона не з`являлася в судові засідання та не скористалася правом на подачу відзиву, оскільки не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Крім того, зазначила, що вказане рішення суду ухвалено на підставі неналежних та недопустимих доказів, судом було не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи, оскільки відповідачем не було надано докази на спростування доводів позивача, зауважила, що вона не являється належним відповідачем по справі за вказаним позовом, оскільки з 25 березня 2020 року не є власником квартири АДРЕСА_1 з огляду на те, що саме вказаного дня подарувала цей об`єкт житлової нерухомості ОСОБА_2 . Крім того відповідач не погоджуючись із наданим позивачем розрахунком заборгованості, вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних до задоволення не підлягають в зв`язку з тим, що нараховані за період військового стану, а в частині вимог про стягнення пені просила відмовити, в зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 жовтня 2022 року скасовано заочне рішення від 14 вересня 2022 року, а справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11 листопада 2022 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, при цьому просила у задоволенні позову КП «Смілакомунтеплоенерго» до неї відмовити, посилаючись на те, що вона не являється належним відповідачем по справі за вказаним позовом.

14 листопада 2022 року на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від представника позивача надійшла уточнена позовна заява та заява про залучення в якості співвідповідача ОСОБА_2 , який з 25 березня 2020 року є власником житла, в яке постачається теплова енергія.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 листопада 2022 року клопотання представника позивача адвоката Лук`яненко Г.О. задоволено, залучено в якості співвідповідача у справі № 703/2122/22 ОСОБА_2 та надано йому строк для надання відзиву на позовну заяву.

Згідно позовної заяви в новій редакції (а. с. 64-66), позивач, з урахуванням обставин, що власником квартири АДРЕСА_1 , до якої позивачем надавались послуги з централізованого опалення, у період з жовтня 2019 по березень 2020 року на підставі договору (біржової угоди) купівлі-продажу від 04 серпня 1998 року була ОСОБА_1 , а починаючи з 25 березня 2020 року вказана квартира на підставі договору дарування від 25 березня 2020 року належить ОСОБА_2 , просив стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення житла у відповідності до періодів належності останнім вказаної квартири.

Так, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року в розмірі 5890 грн. 42 коп., втрати від інфляції у розмірі 976 грн. 22 коп., три проценти річних у розмірі 357 грн. 58 коп., пеню у розмірі 174 грн. 86 коп. та судові витрати, а також стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2020 року по березень 2022 року в розмірі 14042 грн. 08 коп., втрати від інфляції у розмірі 605 грн. 26 коп., три проценти річних у розмірі 219 грн. 89 коп., пеню у розмірі 230 грн. 80 коп. та судові витрати.

01 грудня 2022 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи у її відсутності, при цьому просила у задоволенні позову КП «Смілакомунтеплоенерго» до неї відмовити, посилаючись на те, що вона не являється належним відповідачем по справі за вказаним позовом, оскільки не є власником квартири АДРЕСА_1 , так як згідно договору дарування від 25 березня 2020 року подарувала цей об`єкт житлової нерухомості ОСОБА_2 . Так, пунктами 7 та 13 вказаного договору передбачено, що ОСОБА_3 зобов`язується звільнити подаровану квартиру не пізніше 01 квітня 2020 року. Обдарований ( ОСОБА_2 ) здійснює за свій рахунок експлуатацію та ремонт квартири. Таким чином, оплата житлово-комунальних послуг після 01 квітня 2020 року має здійснюватись новим власником квартири - ОСОБА_2 . Водночас відповідач ОСОБА_1 вказує, що між нею та ОСОБА_2 досягнуто усної домовленості, що весь розмір боргу за теплопостачання, який виник до 01 квітня 2020 року останній буде оплачувати особисто. Такі домовленості, за твердженням відповідача ОСОБА_1 , були доведені до відома позивача шляхом надання йому новим власником даної квартири - ОСОБА_2 , документів щодо набуття ним права власності на означену квартиру для переоформлення особового рахунку і не заперечення проти переведення суми боргу за теплопостачання, що виникла у період із жовтня 2019 року по березень 2020 року включно саме на нового власника. Оскільки КП «Смілакомунтеплоенерго» як кредитор надав згоду на переведення повністю боргу за теплопостачання до нового власника квартири - ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 вважає, що у вказаних правовідносинах відбулась заміна боржника. У зв`язку із цим вважає, що позовні вимоги задоволенню щодо неї, навіть частково, не підлягають. З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила у задоволенні позову КП «Смілакомунтеплоенерго» щодо неї відмовити, в тому числі і щодо стягнення із 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 зазначила, що позивачем частково пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені. Так, із позовною заявою про стягнення, зокрема, пені позивач звернувся до суду 03 серпня 2022 року. Водночас згідно розрахунку пені вбачається, що розрахунок такого виду неустойки позивачем здійснено, починаючи із жовтня 2019 року і по січень 2022 року включно. Вважає, що позивач має право на стягнення такого виду неустойки як пеня лише за період із серпня 2021 року по квітень 2022 року.

На підставі викладеного, відповідач ОСОБА_1 просила суд позовні вимоги КП «Смілакомунтеплоенерго» до неї залишити без задоволення, а у разі задоволення позову просила застосувати до позовної вимоги про стягнення пені строк позовної давності.

08 грудня 2022 року представник позивача, скориставшись своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 49 ЦПК, подала заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої з урахуванням строку позовної давності позивачем зменшено позовні вимоги щодо стягнення пені відповідно до п.п. 12, 19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України, та остаточно просить вважати вірними наступні позовні вимоги:

- стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з жовтня 2019 по березень 2020 у сумі 5 890 грн. 42 коп, втрати від інфляції у розмірі 976 грн. 22 коп., 3% річних у розмірі 357 грн. 58 коп., пені у розмірі 18 грн. 61 коп. та судові витрати

- стягнути з відповідача, ОСОБА_2 заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2020 по березень 2022 у сумі 14 042 грн. 08 коп., втрати від інфляції у розмірі 605 грн. 26 коп., 3% річних у розмірі 219 грн. 89 коп. та судові витрати.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача в направленій до суду заяві просила розглядати справу у її відсутності, доводи, наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, у раніше поданих до суду заявах просила справу розглянути без її участі, та при винесенні рішення врахувати надані нею письмові пояснення та докази.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Ця обставина підтверджується матеріалами справи. Відзив на позовну заяву не надходив.

Згідно ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.

Згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Крім того, у відповідності до положень ст. 121 ЦПК України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Таким чином, оскільки представник позивача та відповідач ОСОБА_1 звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, а відповідач ОСОБА_2 про причини неявки не повідомив, суд приходить до обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників судового розгляду.

За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяви сторін по справі, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Крім того, правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються нормами Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно до ст. 162 ЖК УРСР відповідачі зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги у строки, встановлені чинним законодавством.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать в т.ч. комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно з ст. 9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 10 Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни(тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації.

Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат (стаття 21 Закону).

За змістом статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року №2633-IV, споживач теплової енергії фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу.

Згідно статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633IV споживач повинен щомісячно здійснювати оплату Теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Судом встановлено, що КП «Смілакомунтеплоенерго» є постачальником теплової енергії до будинку АДРЕСА_2 .

Так, рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23 лютого 2018 року № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» КП «Смілакомунтеплоенерго» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності з 01 лютого 2018 року.

Судом оглянуто акти зняття показників засобів комерційного обліку теплової енергії, якими було зафіксовано щомісячні показники лічильника на будинок та які були складені за участю представників балансоутримувача будинку (а.с. 14,15).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 463 від 20 жовтня 2017 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 1975,04 грн/Гкал (з ПДВ).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 414 від 22 листопада 2018 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2337,72 грн/Гкал (з ПДВ).

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28 лютого 2019 року позивачу було встановлено тарифи для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії у розмірі 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ).

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу (біржевої угоди) від 04 серпня 1998 року належала відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 13)

Згідно договору дарування квартири від 25 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу Новіковим І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 941, ОСОБА_1 подарувала належну їй квартиру АДРЕСА_1 Швораку ОСОБА_4 (а.с. 40-41).

Таким чином, споживачем комунальних послуг, які надаються до квартири АДРЕСА_1 в період з 04 серпня 1998 року до 25 березня 2020 року була ОСОБА_1 , а починаючи з 25 березня 2020 року споживачем комунальних послуг, які надаються до вказаної квартири є ОСОБА_2 , останній має особовий рахунок № НОМЕР_1 як споживач послуги, що надається КП «Смілакомунтеплоенерго» (а.с.42).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем у газеті «Сміла» №9 (1101) від 28 лютого 2018 року опубліковано типовий договір про надання послуг з централізованого опалення (а.с. 11).

Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За змістом положень ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до норм ст.641, 642 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Норми ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачають обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору, форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення».

Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання, згідно з п.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Отже, умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача.

Відмова споживача послуг від укладення договору суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.627, 630 ЦК України та ст.19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 7.1 «Правил користування приміщеннями житлових будинків».

Крім того, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг, само собою, не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц).

Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2018 року у справі №711/11424/15-ц, провадження 61-3500св18, «Хоч у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.2 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не виконали обов`язку щодо укладання договору з виконавцем послуг в особі КП «Смілакомунтеплоенерго». У зв`язку цим надання послуги з централізованого опалення будинку, в якому знаходиться квартира відповідача ОСОБА_1 , якій вона належала до 25 березня 2020 року та на даний час належить відповідачу ОСОБА_2 , здійснювалось у відповідності до положень Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15.

При цьому, будь-яких письмових доказів, які свідчать про відмову відповідачів від отримання вищевказаної житлово-комунальної послуги у період з жовтня 2019 року по квітень 2022 року включно, матеріали справи не містять та відповідачами не надано. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 користувалася послугами позивача до часу відчуження квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 починаючи з 25 березня 2020 року по даний час продовжує користуватися послугами позивача з теплопостачання та вказана послуга надається саме позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго», доказів протилежного стороною відповідача суду не надано.

Таким чином між сторонами виникли та існують договірні відносини.

Згідно з п.п. 18, 29, 30 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги та зобов`язаний проводити оплату житлово-комунальних послуг в установлені строки. Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

КП «Смілакомунтеплоенерго» щомісячно нараховувало плату за надані послуги з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_1 , однак відповідач ОСОБА_1 будучи власником вказаної квартири до 25 березня 2020 року, а в подальшому відповідач ОСОБА_2 , який набув право власності на неї на підставі договору дарування, не сплачували в належному розмірі кошти за вказані послуги, внаслідок чого виникла заборгованість за період з жовтня 2019 року по квітень 2022 року у загальному розмірі 20432 грн. 50 коп., з якої заборгованість ОСОБА_1 за послугу постачання теплової енергії за період, що передував відчуження останньою вказаної квартири, а саме з жовтня 2019 року по березень 2020 року становить 5890 грн.42 коп., а заборгованість ОСОБА_2 за користування вказаною послугою за період з листопада 2020 року по квітень 2022 року становить 14042 грн. 08 коп. Зазначена обставина підтверджується наявною в матеріалах справи оборотно сальдовою відомістю по розрахунку за спожиту теплову енергію (а.с.68).

Вказаний розрахунок відповідачами будь-якими доказами спростований не був.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статями ст. 610,612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц.

Суд враховує положення ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, дані правовідносини за своїм змістом є грошовим зобов`язанням, тому серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Враховуючи те, що спірні правовідносини за своєю суттю є грошовим зобов`язанням, а отже на них поширюється дія ст.625 ЦК України.

Згідно з наданого позивачем розрахунку боргу вбачається, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість з інфляційних витрат у розмірі 976 грн. 22 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 357 грн. 58 коп. (а.с. 69).

Крім того, згідно з наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції та 3% річних вбачається, що відповідач ОСОБА_2 має заборгованість з інфляційних витрат у розмірі 605 грн. 26 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 219 грн. 89 коп. (а.с. 71).

Оцінюючи вказані подані позивачем розрахунки заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такі були проведені із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтовані та мотивовані.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 боргу за послуги з централізованого опалення житла за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року в розмірі 5890 грн. 42 коп., трьох відсотків річних в розмірі 357 грн. 58 коп. та індексу інфляції в розмірі 976 грн. 22 коп., а також щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 боргу за послуги з централізованого опалення житла за період з листопада 2020 року по квітень 2022 року в розмірі 14042 грн. 08 коп., трьох відсотків річних в розмірі 219 грн. 89 коп. та індексу інфляції в розмірі 605 грн. 26 коп. є обґрунтованими та такими, що підтверджуються відповідними доказами, відтак підлягають до задоволення.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.

За змістом ст.549 Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.5.3 Договору про надання послуг з централізованого опалення, який опубліковано у газеті «Сміла» №9 (1101) від 28 лютого 2018 року, виконавець має право нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законодавством і цим договором (а.с.11 - зворот).

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Разом з тим дію частини 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зупинено на період дії карантину.

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-IX встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Згідно Постанови Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 (з послідуючими змінами) з 12.03.2020 року на усій території України встановлено карантин. Строк дії карантину неодноразово продовжувався та діє по даний час.

Як вбачається із заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с.82-84), позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» здійснено нарахування пені лише стосовно відповідача ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання зобов`язання у сумі 18 грн. 61 коп. за період, що передував введенню в Україні дії карантину (а.с.85).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимогу про стягнення пені позивачем подано в межах строку позовної давності, відповідно до положень п. 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, згідно якого строки позовної давності продовжено на період дії карантину. Відтак, заява відповідача ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягає.

Оцінюючи поданий позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» розрахунок заборгованості пені з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтований та мотивований. Відтак, суд приходить до висновку, що заявлену позивачем позовну вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені в розмірі 18 грн. 61 коп. також слід задовольнити.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачем надано належні та допустимі докази на предмет підтвердження наявності у відповідачів боргу з оплати послуги з постачання теплової енергії у вказаному вище розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених відносно нього вимог у сумі 1668 грн. 27 коп., (з розрахунку: 14867,23х2481/22110,06).

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Суд установив, що відповідно до довідки відділу обслуговування громадян № 7 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управляння ПФУ в Черкаській області № 761 від 28 вересня 2022 року відповідач ОСОБА_1 є інвалідом II групи, з огляду на що, оскільки позов підлягає задоволенню повністю, а відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, то з державного бюджету позивачу слід повернути суму сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених відносно неї вимог у сумі 812 грн. 73 коп. (з розрахунку: 7242,83х2481/22110,06), що узгоджується з правовою позицією ВСУ від 01 березня 2017 року у справі № 6-152цс17.

На підставі наведеного та керуючись ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633-ІV, ст.ст.13, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-ІV, ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189-VIII, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265 ЦПК України,-

вирішив:

Позов комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» (адреса: вул. В. Чорновола, 72-а, м. Сміла, Черкаська область, , р/р НОМЕР_3 в АТ УкрСиббанк, МФО 351005) заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року в розмірі 5890 грн. 42 коп., втрати від інфляції у розмірі 976 грн. 22 коп., три проценти річних у розмірі 357 грн. 58 коп., пеню у розмірі 18 грн. 61 коп. , а всього 7242 грн. 83 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» (адреса: вул. В. Чорновола, 72-а, м. Сміла, Черкаська область, , р/р НОМЕР_3 в АТ УкрСиббанк, МФО 351005) заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2020 року по березень 2022 року в розмірі 14042 грн. 08 коп., втрати від інфляції у розмірі 605 грн. 26 коп., три проценти річних у розмірі 219 грн. 89 коп., та 1668 грн. 27 коп. судового збору, а всього 16535 грн. 50 коп.

Повернути Комунальному підприємству «Смілакомунтеплоенерго» (адреса: вул. В. Чорновола, 72-а, м. Сміла, Черкаська область, , р/р НОМЕР_3 в АТ УкрСиббанк, МФО 351005) з державного бюджету частину сплаченого судового збору у розмірі 812 грн. 73 коп., згідно платіжного доручення №5329 від 27 липня 2022 року на суму 2481 грн.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 11 січня 2023 року.

Головуючий: Ю. В. Крива