АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року

м. Чернівці

справа № 725/5676/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Скулеба А. І.

позивач ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

апеляційні скарги ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , та Комунального підприємства Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09 грудня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Піхало Н. В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом.

Позивачка просила:

- визнати за нею право власності на 1/2 частку контейнера (торговельне місце) №531С, загальною площею 42,48 кв.м., що розташований на території Комунального підприємства Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» (далі - КП МТК «Калинівський ринок») в торговому секторі № НОМЕР_1 для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання як на спільне майно подружжя;

- визнати недійсними договір №5237/3тс від 31 жовтня 2019 року про надання в користування місця для зберігання товарів та договір №5236/3тс від 31 жовтня 2019 року про надання в користування торговельного місця на території КП МТК «Калинівський ринок» з терміном дії до 31 грудня 2022 року.

Позов мотивувала тим, що з 1994 року проживає спільно у шлюбі із ОСОБА_2 .

У 2006 році вона зареєструвалася як фізична особа підприємець та займалася підприємницькою діяльністю на території КП МТК «Калинівський ринок», користуючись торговельним місцем №531, яке знаходиться в торговому секторі № НОМЕР_1 .

З метою провадження підприємницької діяльності під час перебування у шлюбі нею та ОСОБА_2 було придбано контейнер загальною площею 21,12 кв.м., право власності на який було оформлено на її чоловіка.

Згідно з угодою №5245/С від 01 липня 2007 року, укладеної між КП МТК «Калинівський ринок» та ОСОБА_2 , останнім отримано право на здійснення торгівлі на КП МТК «Калинівський ринок».

Однак, незважаючи на те, що усі документи були оформлені на її чоловіка, продаж товарів на ринку весь час здійснювала позивачка й відповідно саме вона використовувала даний контейнер для здійснення підприємницької діяльності.

Окрім того в подальшому вони збільшили площу контейнера, яка відповідно до акту обміру площі складає 42,48 кв.м.

Посилаючись на вказане вище, вважала, що нею та відповідачем протягом подружнього життя набуто у власність спільне майно, а саме торговельне місце: контейнер № НОМЕР_2 , загальною площею - 42,48 кв.м., який розташований на території КП МТК «Калинівський ринок» в торговому секторі № НОМЕР_1 для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання.

Однак на початку серпня 2021 року до місця розташування контейнера прибув ОСОБА_3 та повідомив її про необхідність звільнення контейнера до 17 серпня 2021 року, оскільки він має намір продати його третій особі.

В подальшому їй стало відомо, що влітку 2019 року її чоловік ОСОБА_2 переоформив торговельне місце (контейнер) на ОСОБА_3 з правом переоформлення договору на третіх осіб, тобто відчужив спільне майно подружжя без її згоди.

Зокрема, 31 жовтня 2019 року між КП МТК «Калинівський ринок» та ОСОБА_3 було укладено договір №5237/3тс про надання в користування місця для зберігання товарів та договір №5236/3тс про надання в користування торговельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» з терміном дії до 31 грудня 2022 року.

Вважала, що майно, яке належить їй на праві спільної сумісної власності на підставі незаконних дій її чоловіка ОСОБА_2 перейшло у власність третій особі, чим порушено її право власності на таке майно подружжя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку контейнера (торговельне місце) №531С, загальною площею 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК «Калинівський ринок» в торговому секторі № НОМЕР_1 для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання як на спільне майно подружжя.

Визнано недійсними договір №5237/3тс від 31 жовтня 2019 року про надання в користування місця для зберігання товарів та договір №5236/3тс від 31 жовтня 2019 року про надання в користування торговельним місцем на території КП МТК «Калинівський ринок» з терміном дії до 31 грудня 2022 року.

Суд, задовольняючи позов в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 спірного нерухомого майна, виходив з того, що оскільки сторонами спірне нерухоме майно було набуто у власність у період шлюбу та таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно контейнер № НОМЕР_2 , загальною площею - 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК «Калинівський ринок» в торговому секторі № НОМЕР_1 для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_1 , яким вони зобов`язані розпоряджатись за спільною згодою.

Відповідачами будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вказаного суду не надано, як і не надано доказів належності спірного контейнера на праві особистої власності ОСОБА_2 .

Суд, мотивуючи рішення про задоволення позову в частині визнання недійсними договорів, посилався на те, що передаючи у користування відповідачу ОСОБА_3 вказаний торговий об`єкт, ОСОБА_2 , будучи співвласником вказаного контейнера, не володів достатнім обсягом правосуб`єктності щодо нього та розпорядився майном без відома та згоди іншого співвласника, чим порушив право ОСОБА_1 на мирне володіння майном та здійснення підприємницької діяльності.

Окрім того, КП МТК «Калинівський ринок» при укладенні договорів №5237/3тс та №5237/3тс було порушено вимоги пункту 1 Порядку переоформлення права користування торговельним місцем, передачу торговельного місця й субкористування на території КП МТК «Калинівський ринок», оскільки не перевірено належним чином те, чи сторони наділені правом на розпорядження торговельним об`єктом, шляхом перевірки правовстановлюючих (чи будь-яких інших) документів, що засвідчують право власності на торговельний об`єкт.

Отже, укладеними договорами було порушено права ОСОБА_1 , оскільки разом із передачею у користування торговельного місця ОСОБА_3 , за ініціативи ОСОБА_2 , було фактично передано торговельний об`єкт - контейнер, який знаходиться на такому торговельному місці. Така передача відбулась без згоди іншого співвласника ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В апеляційній скарзі КП МТК «Калинівський ринок» просить рішення суду першої інстанції скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянти посилаються на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 зазначав, що судом неповно з`ясовано обставини того, на якій підставі між ОСОБА_3 та КП МТК «Калинівський ринок» було укладено оспорювані договори.

Обраний позивачкою спосіб захисту у вигляді визнання за нею права власності на 1/2 частку контейнера є неналежним в розумінні статті 16 ЦК України.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного користувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України.

КП МТК «Калинівський ринок» не залучений у даній справі в якості співвідповідача.

КП МТК «Калинівський ринок» зазначав, що судом першої інстанції не враховано те, що поняття торговельне місце та торговельний об`єкт не є тотожними, оскільки торговельне місце надається продавцю для розміщення торговельного об`єкта контейнера.

Торговельне місце №531С на території ринку «Калинівський» на якому відповідач встановив двадцятитонний контейнер з ролетами, є комунальною власністю Чернівецької міської ради, а не спільною сумісною власністю позивачки та ОСОБА_2

КП МТК «Калинівський ринок» та Чернівецька міська рада помилково не залучені у даній справі в якості співвідповідачів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

30 червня 1994 року відділом реєстрації актів громадського стану міста Чернівці здійснено реєстрацію шлюбу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.14 т.1).

Під час шлюбу 10 серпня 2004 року позивачкою та ОСОБА_2 було придбано контейнер загальною площею 18 кв.м., однак права на даний контейнер були оформленні на ОСОБА_2 (а.с.58 т.1)

На підставі угоди №5245/С від 01 липня 2007 року, укладеної між КП МТК «Калинівський ринок» та ОСОБА_2 , останньому надано в користування торговельне місце №531С на території ринку «Калинівський», торговий сектор № НОМЕР_1 для здійснення продажу промислових товарів з 20-тонного контейнера з ролетами (а.с.17 т.1).

Загальна площа спірного контейнера станом на 5 березня 2008 року складала 42,48 кв.м., що підтверджується актом обміру площі займаної під об`єктом торгівлі (а.с. 21 т.1).

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи №20/22-29 від 31 травня 2022 року ринкова вартість контейнера №531С, загальною площею 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК «Калинівський ринок» в торговому секторі №3 для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання становить 665 000 гривень.

КП МТК «Калинівський ринок» є підприємством, що засноване на власності територіальної громади міста Чернівців, представницьким органом якого є Чернівецька міська рада (власник).

31 жовтня 2019 року між КП МТК «Калинівський ринок» та ОСОБА_3 було укладено договір №5237/3тс про надання в користування місця для зберігання товарів та договір №5236/3тс про надання в користування торговельного місця на території КП МТК «Калинівський ринок» з терміном дії до 31 грудня 2022 року (а.с.18-19 т.1).

Про факт існування спірних договорів позивачці стало відомо у серпні 2021 року, а саме після того, як до спірного контейнера завітав ОСОБА_3 та попросив її звільнити його від її речей та товару, що підтверджується наявними у справі доказами, а саме поясненнями сторін, наданими працівникам поліції по факту наявного конфлікту з приводу права користування контейнером та розпискою ОСОБА_2 , який зобов`язується до 6 жовтня 2021 року вивезти з контейнера свій товар (а.с.109-112 т.1).

З державного акта серії І-ЧВ №001019 від 4 червня 1999 року вбачається, що КП МТК «Калинівський ринок» є постійним користувачем земельної ділянки, площею 20,3396 га, для організації та обслуговування ринку (а.с.8-17 т.2).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Щодо належних учасників справи в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів №5237/3тс договір №5236/3тс від 31 жовтня 2019 року, не взявши до уваги те, що вказаний позов пред`явлено не до всіх учасників цих правочинів, тобто судом не встановлено належного суб`єктного складу учасників справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 14 вересня 2022 року у справі № 405/5925/18.

У постанові від 24 березня 2021 року у справі № 1316/364/12 викладено правовий висновок, в якому вказано, що визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін.

Згідно з статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Згідно з положеннями статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта статті 202 ЦК України).

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (що і має місце у даній справі), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

У справі, що переглядається, сторонами договорів №5237/3тс та №5236/3тс від 31 жовтня 2019 року є КП МТК «Калинівський ринок» та ОСОБА_3 .

Позов про визнання таких договорів недійсними було пред`явлено ОСОБА_1 до ОСОБА_3

КП МТК «Калинівський ринок» є третьою особою, а не співвідповідачем. Позивачка клопотань про залучення КП МТК «Калинівський ринок» в якості співвідповідача в суді першої інстанції не заявляла.

Оскільки позивачка пред`явила позов лише до однієї сторони договору, а інша сторона договору є третьою особою, то висновок суду першої інстанції про задоволення позову в цій частині з підстав обґрунтованості та доведеності позову є помилковим, оскільки відсутні підстави для задоволення позову внаслідок неналежного складу відповідачів.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів через неналежний склад відповідачів у цьому спорі.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом в постановах від 30 липня 2020 року у справі № 670/23/18, від 26 січня 2022 року у справі 26 січня 2022 року, від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, від 13 квітня 2022 року у справі № 653/1614/19та від 27 січня 2021 року у справі № 291/1024/18-ц.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку торговельного місця

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було заявлено до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позовну вимогу про визнання за нею право власності на 1/2 частку контейнера (торговельне місце) №531С, загальною площею 42,48 кв.м., що розташований на території КП МТК «Калинівський ринок» в торговому секторі №3 для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання як на спільне майно подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою було помилково ототожнено поняття «контейнер» та «торговельне місце» у зв`язку з чим фактично заявлено дві позовні вимоги: про визнання права власності на 1/2 частку торговельного місця та на 1/2 частку контейнера.

Відповідно до пункту 2 Правил торгівлі на ринках, що затверджені спільним наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 26 лютого 2002 року № 57/188/84/105 ринок - це суб`єкт підприємницької діяльності (або його структурний підрозділ), створений на відведеній за рішенням місцевого органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування земельній ділянці відповідно до Земельного кодексу і зареєстрований в установленому порядку, функціональними обов`язками якого є надання послуг та створення для продавців і покупців належних умов у процесі купівлі-продажу товарів за цінами, що складаються залежно від попиту і пропозицій (далі - ринок).

Порядок здійснення торгівлі на ринках місті Чернівці встановлені Правилами торгівлі на ринках міста Чернівці, які затверджені рішенням 9 сесії Чернівецької міської ради VI № 209 від 16 червня 2011 року (далі - Правила).

Згідно з пунктами 1.13 Правил, торговельне місце - площа, відведена для розміщення необхідного для торгівлі інвентарю (ваг, лотків тощо), торговельних приміщень і об`єктів (контейнерів, кіосків та інших тимчасових споруд) та здійснення продажу продукції з прилавків (столів), транспортних засобів, причепів, візків (у тому числі ручних), у магазинах, закладах ресторанного господарства, павільйонах, кіосках, контейнерах, палатках тощо.

Згідно з пунктом 1.20 Правил, адміністрація ринку при наданні продавцям торговельних місць на визначений термін (більше одного місяця) укладає з ними письмовий договір, у якому зазначається термін його дії, асортимент (вид) товарів (послуг), що реалізуються (надаються), розташування торговельного місця (сектор, ряд, номер тощо), умови оренди (користування) торговельного місця або майна ринку (обладнання, інвентарю, або приміщень, які не перебувають у комунальній власності - надалі майна), розмір та порядок оплати за оренду (користування) торговельного місця або майна ринку, перелік послуг, які надає ринок, їх вартість, порядок розірвання угоди у випадку систематичного порушення цих Правил, Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення.

Користувач (орендар) торговельного місця на ринку в обов`язковому порядку завчасно узгоджує у письмовій формі з адміністрацією ринку наступну передачу права користування торговельним місцем (передачу його в суборенду) або відчуження власного пункту продажу, розміщеного на ньому, іншому суб`єкту господарювання.

Письмовий договір укладається в обов`язковому порядку також із суб`єктами господарювання, які здійснюють торгівлю та надання послуг у власних приміщеннях, що знаходяться на території, визначеній для діяльності ринку.

Окрім того, наказом №224 від 01 вересня 2014 року затверджено Положення про порядок переоформлення права користування торговельним місцем, передачу торговельного місця в субкористування на території КП МТК «Калинівський ринок».

Згідно з пунктом 1 Порядку, користувач торговельного місця на ринку в обов`язковому порядку завчасно узгоджує в письмовій формі з ринком наступну передачу торговельного місця іншому суб`єкту господарювання. Передача торговельного місця здійснюється на підставі заяв Користувача та суб`єкта господарювання, якому передається торговельне місце.

Передача торговельного місця здійснюється виключно за умови відсутності заборгованості з оплати послуг за користування торговельним місцем, електроенергією, відеоспостереження та за умови, що торговельний об`єкт, яким облаштовано торговельне місце, що передається, не є предметом спору, застави, на нього не накладено арешт, а сторони наділені правом на передачу цього торговельного місця (розпорядження торговельним об`єктом).

Ринок при передачі суб`єкту господарювання торговельного місця на термін більше одного місяця укладає з ним договір.

При передачі торговельного місця ринок, у разі необхідності, може витребовувати документи, що засвідчують право власності на торговельний об`єкт.

Передача торговельного місця іншому суб`єкту господарювання тягне за собою припинення дії договору з попереднім користувачем.

Отже, як вбачається з наведеного вище спірне торговельне місце в торговому секторі № НОМЕР_1 є лише певною площею земельної ділянки, користувачем якої є КП МТК «Калинівський ринок», а власником є Чернівецька міська рада.

Вказане торговельне місце може надаватися підприємцям лише в користування, а не у власність, як помилково вважала позивачка.

КП МТК «Калинівський ринок» є користувачем земельної ділянки на якій знаходиться торговельне місце, а Чернівецька міська рада є її власником, а тому вирішення вимоги ОСОБА_1 щодо надання їй у власність вказаного торговельного місця тягне за собою вирішення питання про права та обов`язки вказаних юридичних осіб.

Однак ні КП МТК «Калинівський ринок», ні Чернівецька міська рада не були залучені у даній справі в якості співвідповідачів за такою вимогою позивачки.

За таких обставин, враховуючи наведені вище норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні вищевказаної позовної вимоги, оскільки до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 торговельного місця не були залучені в якості відповідачів КП МТК «Калинівський ринок» та Чернівецька міська рада, права, свободи чи інтереси яких можуть бути порушені внаслідок розгляду справи в цій частині по суті. Клопотання про залучення до участі у справі співвідповідачів до суду позивачем не надано.

Щодо позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку контейнера, заявленого до ОСОБА_2 .

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 214/3609/18, провадження № 61-3836св20 вказав, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 22-24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснив, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належать до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, провадження № 61-37616св18.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Установивши, що спірний контейнер, що розташований на території КП МТК «Калинівський ринок» в торговому секторі № НОМЕР_1 набуто сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частці вказаного нерухомого майна.

При цьому презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя ОСОБА_2 не спростовано.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19, від 11 січня 2023 року у справі № 727/12392/19.

Однак зважаючи на те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідачів про визнання права власності на торговельне місце, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку контейнера слід змінити та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку контейнера, загальною площею 42,48 кв.м., який розташований на торговельному місці № НОМЕР_2 в торговому секторі № НОМЕР_1 на території КП МТК «Калинівський ринок» як на спільне майно подружжя.

Щодо позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частку контейнера, заявленого до ОСОБА_3 .

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 не оспорює право спільної сумісної власності майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на спірний контейнер, а тому позов останньої до ОСОБА_3 в цій частині є безпідставним.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку контейнера слід відмовити.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому його в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів та визнання права власності на 1/2 частку контейнера та в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку торговельного місця слід скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів та визнання права власності на 1/2 частку контейнера та в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку торговельного місця слід відмовити.

Рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку контейнера слід змінити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку контейнера, загальною площею 42,48 кв.м., що розташований на торговельному місці № НОМЕР_2 в торговому секторі № НОМЕР_1 на території КП МТК «Калинівський ринок» для здійснення продажу промислових товарів та їх зберігання як на спільне майно подружжя.

Щодо судових витрат

Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 12 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову про визнання недійсними договорів, про визнання права власності на 1/2 частку торговельного місця та задоволення позову до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку контейнера.

Згідно з висновком експерта №20/22-29 від 31 травня 2022 року вартість спірного контейнера становить 665 000 гривень.

Отже, судовий збір, який повинна була сплатити позивачка за подання до суду позовної заяви в частині визнання права власності на 1/2 частку контейнера з урахуванням вартості половини контейнера у розмірі 332 500 становить 3325 гривень.

Як вбачається з квитанції від 20 вересня 2021 року ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви в частині визнання права власності на 1/2 частку контейнера сплатила судовий збір у розмірі 1350 гривень.

З квитанції від 26 липня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви в частині визнання права власності на 1/2 частку контейнера додатково сплатила судовий збір 1975 гривень (а.с.151 т.1).

Враховуючи задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частку контейнера, з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3325 гривень.

З квитанції №232 від 18 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила 9061 гривню за проведення судової оціночно-будівельної експертизи (а.с.150 т.2).

Отже, з ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягненню 9061 гривня в рахунок відшкодування витрат, понесених на проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

З квитанцій від 12 січня 2023 року та від 9 лютого 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір на загальну суму 4749 гривень, в той час як з урахуванням вартості 1/2 частки контейнера ОСОБА_3 повинен був сплатити судовий збір у розмірі 7711 гривень 50 копійок ((3325+908+908)+150%=7 711,5).

Отже, з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 2 962 гривень 50 копійок (7 711,5-4 749=2 962,5).

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути 7711 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 правничу допомогу надавав адвокат Поляк П. П., що підтверджується договором про надання юридичної (правничої) допомоги №263/22 від 14 грудня 2022 року, звітом (актом) про надані послуги відповідачу від 24 січня 2023 року, ордером від 12 січня 2023 року серії СЕ №1054720.

З квитанцій до прибуткового касового ордера №30/22/12 від 30 грудня 2022 року та №24/23/01 від 24 січня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 сплатив адвокату 21 280 гривень.

Представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції заявив про зменшення судових витрат, понесених ОСОБА_3 на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Суд вважає, що судові витрати, понесені ОСОБА_3 на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, є співмірними зі складністю справи, виконаними роботами та часом, витраченим адвокатом на надання послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути витрати, понесені на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 21 280 гривень.

З платіжного доручення №4463 від 1 березня 2023 року вбачається, що КП МТК «Калинівський ринок» сплатило судовий збір в сумі 4 749 гривень, в той час як з урахуванням вартості 1/2 частки контейнера КП МТК «Калинівський ринок» повинно було сплатити судовий збір у розмірі 7 711 гривень 50 копійок ((3325+908+908)+150%=7 711,5).

Отже, з КП МТК «Калинівський ринок» на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 2 962 гривень 50 копійок (7 711,5-4 749=2 962,5).

Враховуючи те, що КП МТК «Калинівський ринок» заперечувало вимоги позивачки, з ОСОБА_1 на користь КП МТК «Калинівський ринок» слід стягнути 7 711 гривень 50 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , та Комунального підприємства Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 09 грудня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів та визнання права власності на 1/2 частку контейнера та до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку торговельного місця скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів та визнання права власності на 1/2 частку контейнера та до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку торговельного місця відмовити.

Рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку контейнера змінити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку контейнера, загальною площею 42,48 кв.м., який розташований на торговельному місці № НОМЕР_2 в торговому секторі № НОМЕР_1 на території Комунального підприємства Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок».

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 325 (три тисячі триста двадцять п`ять) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору в суді першої інстанції та 9 061 (дев`ять тисяч шістдесят одну) гривню в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 2 962 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривні 50 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7 711 (сім тисяч сімсот одинадцять) гривень 50 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги та 21 280 (двадцять одну тисячу двісті вісімдесят) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Комунального підприємства Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» на користь держави судовий збір в сумі 2 962 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят дві) гривень 50 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Міський торговельний комплекс «Калинівський ринок» 7 711 (сім тисяч сімсот одинадцять) гривень 50 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 березня 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА