ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/593/23 Справа № 418/157/18 Суддя у 1-й інстанції - Шовкун В.О. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Свистунової О.В., Пищиди М.М.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Міловського районного суду Луганської області від 22 вересня 2021 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, -

ВСТАНОВИЛА:

До суду звернувся позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» з позовом про стягнення у солідарному порядку з Відповідачів заборгованості за договором про іпотечний кредит.

В обґрунтування позову зазначено, що між Позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 123/Зд/07 від 22.03.2007 року з подальшими змінами, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 29 400,00 дол. США, на придбання квартири, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 22.03.2027 року. В свою чергу, ОСОБА_1 , зобов`язався сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним, погашати кредит ануїтетними платежами в сумі 334,03 дол. США, та сплачувати проценти нараховані на залишок заборгованості. Додатковими угодами змінювався розмір платежів на погашення кредиту - з 334,03 дол. США на місяць, на 111,85 дол. США., а потім на 86,60 дол. США. У якості забезпечення виконання зобов`язання, 22.03.2007 року було укладено з ОСОБА_2 , договір поруки згідно якого останній зобов`язався відповідати солідарно перед кредитором. Банк свої обов`язки виконав належним чином, однак Позичальник станом на 13.02.2018 року має непогашену заборгованість по кредиту у сумі 9 480,95 дол.США, яка складається: боргу за кредитом у розмірі 6 402,02 дол. США; процентів за користування кредитом з 01.08.2014 р. по 12.02.2018 р. у розмірі 2 898,32 дол.США; 3 % річних за прострочення кредиту з 01.07.2015 р. по 12.02.2018 р., у розмірі 27,44 дол. США або 736,50 грн.; 3 % річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01.08.2014 р. по 12.02.2018 р. у сумі 153,17 дол. США або 4 111,14 грн.. За таких обставин Позивач просив стягнути солідарно вказану суму заборгованості з відповідачів. Також, позивач вказує, що оригінали договорів передано на збереження до сховища філії позивача, яке розміщено у м. Луганськ, а до позовної заяви додані скановані копії вказаних документів, які в оригіналі мають знаходитися і у відповідачів.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 04.12.2019 року позовні вимоги було задоволено та стягнуто солідарно з Відповідачів на користь Позивача заборгованість у сумі 9 480, 95 доларів США, а також судовий збір у розмірі 3 790, 69 гривень.

Ухвалою Міловського районного суду Луганської області від 04.03.2020 року заяву ОСОБА_1 було задоволено та скасовано заочне рішення суду від 04.12.2019 року.

24.04.2020 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив суд стягнути з Відповідачів заборгованість за договором про іпотечний кредит № 123/Зд/07 від 22.03.2007 р. станом на 01.04.2020 року у сумі 11311,42 доларів США, у тому числі: 6402,02 доларів США -борг за кредитом; 4419,88 доларів США проценти за користування кредитом з 01.07.2014 р. по 07.01.2020 р.; 99,36 доларів США 3% річних за прострочення сплати кредиту з 01.07.2015 р. по 31.03.2020 р.; 390,16 доларів США 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом з 01.10.2013 р. по 31.03.2020 р.. Також, просили стягнути у рівних частках з Відповідачів суму судового збору у розмірі 4587,98 грн..

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 22 вересня 2021 року позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вул. Енергетиків, буд. 36, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ) заборгованість за договором про іпотечний кредит № 123/Зд/07 від 22.03.2007 року, станом на 01.04.2020 року у сумі 10 821 (десять тисяч вісімсот двадцять один) долар США 90 центів, у тому числі: борг за кредитом у розмірі 6 402,02 доларів США; проценти за користування кредитом з 01.07.2014 р. по 07.01.2020 р. у розмірі 4 419,88 доларів США.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (вул. Енергетиків, буд. 36, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ) судовий збір у розмірі 4 389 (чотири тисячі триста вісімдесят дев`ять) гривень 32 копійки.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, яка обґрунтована наступним, що позивачем не надано належним та допустимих доказів на підтвердження існування між сторонами кредитних правовідносин на умовах, обумовлених у позові. Копії документів, долучені позивачем не свідчать про досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі і щодо нарахування відсотків та їх розмір.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд рішення Міловського районного суду Луганської області від 22 вересня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14 березня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17 травня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента № 573/2022 від 12 серпня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Згідно з Указом Президента № 757/2022 від 07 листопада 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 22 липня 2022 року № 40 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану, відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України Про судоустрій та статус суддів, змінено територіальну підсудність судових справ Луганського апеляційного суду. Визначено, що справи цього суду підсудні Дніпровському апеляційному суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копій паспортів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вони є громадянами України. (а.с.22, 25, том 1)

Згідно копії довідки від 12.01.2017 р. № 5550, ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, та його фактичне місце проживання/перебування зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 . (а.с.24 І том)

Відповідно до копії договору про іпотечний кредит відповідачу ОСОБА_1 було надано в іпотечний кредит грошові кошти у сумі 29 400,00 доларів США, на придбання квартири, які він зобов`язався остаточного повернути не пізніше 22.03.2027 року, та сплатити 12,5 % річних за користування кредитом. Сплата процентів повинна здійснюватися щомісячно до 25 числа, а погашення кредиту повинно здійснюватися ануїтетними платежами у сумі 334,03 дол. США починаючи з квітня 2007 року. (а.с.8-9 І том)

Згідно копій додаткових угод сума погашення кредиту змінювалась та з 21.12.2012 р. складала 111,85 дол. США, з 11.01.2013 р. 86,60 дол. США. (а.с.10-12 І том)

Відповідно до копії договору іпотеки, вимоги що випливають з договору про іпотечний кредит укладений між позивачем та ОСОБА_1 було забезпечено іпотекою. (а.с.13-15 Ітом)

Згідно копії кредитної заявки, ОСОБА_1 15.03.2007 року звернувся до Позивача з заявкою про надання кредиту на придбання житла у розмірі 29 400,00 дол.США зі строками погашення щомісяця ануїтетними платежами. (а.с. 17-18 І том)

Відповідно до копії договору поруки, поручитель ОСОБА_2 зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_1 зобов`язання за договором про іпотечний кредит. (а.с. 21 І том)

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 01.04.2020 року заборгованість ОСОБА_1 по кредиту складає 11 311,42 дол.США, у тому числі: загальна сума заборгованості у розмірі 6 402,02 дол. США.; загальна сума процентів за користування кредитом - 4 419,88 дол.США; 3 % річних 489,52 дол. США. (а.с.29-32 ІІІ том)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як позичальник кредитних коштів, свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, в результаті чого у нього утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з нього на підставі судового рішення.

Так, Банк, вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними та такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.

Згідно із ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до ст.553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається.

За положеннями статей 553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення такого зобов`язання боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до умов договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору (усного правочину) є належним чином оформлені первинні документи.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 №996-ХІУ (далі - Закон №996) із змінами і доповненнями та загальними положеннями постанови НБУ від 04 липня 2018 року №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснень операційної діяльності в банках України» підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які містять відомості про операцію. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та можуть складатися у паперовій формі та/або у вигляді електронних записів (у формі, яка доступна для читання та виключає можливість внесення будь-яких змін). У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Первинні документи як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів (не паперовій формі) повинні мати такі обов`язкові реквізити, назву документа (форми); дату складання документа; назву підприємства (банку), від імені якого складений документ; місце складання документа; назву отримувача коштів; зміст операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; суму операції (цифрами та прописом).

Сума операції може бути відображена цифрами за відсутності на документі суми прописом, якщо цей документ формується за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами Національного банку України; номери рахунків; назву банку (отримувача та платника коштів); посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення (підтвердження підпису на документі в електронному вигляді здійснюється за допомогою електронного коду працівника або електронного підпису).

Первинні документи, як у паперовій формі, так і у вигляді електронних записів можуть мати й інші додаткові реквізити.

Документи, які надають клієнти банку, повинні мати підписи уповноважених службових осіб клієнта та відбиток його печатки. Підписи на всіх документах, а також печатки мають відповідати заявленим їх зразкам, а підтвердження достовірності підпису на документі в електронному вигляді обумовлюється в договорі про обслуговування клієнта через систему електронних платежів «клієнт - банк».

У відповідності до вимог п.7 Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 11 вересня 2017 року №89: «Аналітичний облік є складовою системи бухгалтерського обліку, що надає детальну інформацію про кожного контрагента та кожну операцію. Ведення аналітичного обліку забезпечується за допомогою аналітичних рахунків».

Згідно розділу 4 «Регістри аналітичного та синтетичного обліку» Положення №75: «57. Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у законі передбачено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Судом першої інстанції встановлено, та доводами апеляційної скарги не спростовано, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до теперішнього часу не погашені перед банком.

Отже доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на підтвердження укладання кредитного договору та договору поруки, а також існування договірних відносин між банком та відповідачами, до заяви про збільшення позовним вимог були додані копії виписок по рахункам позичальника, за яким обліковується кредитна заборгованість, що також свідчить про користування кредитними коштами та погашення частини кредитної заборгованості з боку позичальника.

За таких обставин, встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки, зокрема, надання переваги поданим стороною позивача доказам та відхилення аргументів відповідачів, які за доводами заявника є необґрунтованими.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 22 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида