КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/4319/21
Провадження № 2/488/418/23
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання Кралі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Звєздова Ірина Володимирівна, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2021 року позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Дідух К.О., звернувся з позовною заявою в Корабельний районний суд міста Миколаєва до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Звєздова Ірина Володимирівна, про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що не прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що 19.10.2021 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Звєздової І.В., для оформлення своїх спадкових прав після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Нотаріус в свою чергу прийняла заяву, відкрила спадкову справу, проте постановою від 19.10.2021 року відмовила видати позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, в зв`язку з тим, що є спадкоємці, передбачені ст. 1261 ЦК України, які станом на 04.03.2017 року були зареєстровані разом зі спадкодавцем.

На підставі того, що дане питання не можливо вирішити в позасудовому порядку, позивач звернулася до суду.

В судове засідання сторони не зявились, були повідомлені про час та місце розгляду справи у порядку встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України.

Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив про задоволення позову.

Представник відповідача надала до суду заяву про слухання справи за відсутності позивача, також долучила до матеріалів справи нотаріально завірену заяву відповідача про визнання позовних вимог та не заперечування задоволення позову.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, взявши до уваги заяви сторін по справі знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

Право власності на вказаний житловий будинок підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 04.11.2010 року Державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Коваленко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-860. Вказане свідоцтво про право на спадщину видано ОСОБА_3 на 1/2 частку спадкового майна. Право власності зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, що підтверджується Витягом № 28107487 від 23.11.2010 року, реєстраційний номер 31905919, № запису 13995 в книзі 77.

Інформація про державну реєстрацію будинку занесена до державного реєстру речових прав, що підтверджується Інформаційною довідкою № 285033111 від 16.11.2021 року.

19.10.2021 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Звєздової І.В., для оформлення своїх спадкових прав після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Нотаріус в свою чергу прийняла заяву, відкрила спадкову справу, проте постановою від 19.10.2021 року відмовила видати позивачу Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, в зв`язку з тим, що є спадкоємці, передбачені ст. 1261 ЦК України, які станом на 04.03.2017 року були зареєстровані разом зі спадкодавцем, а саме дружина померлого ОСОБА_4 , донька померлого ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 08.08.2018 року у цивільній справі № 488/3197/15-ц, що набрало законної сили 08.09.2018 року, відповідача ОСОБА_5 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 . Позивачі у вказаній справі ОСОБА_3 (спадкодавець, батько позивача та відповідача) та ОСОБА_4 (мати позивача та відповідача, що померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) подали таку позовну заяву у липні 2015 року, тобто до смерті ОСОБА_3 .

Підставою позову, що встановлено судом ухваленим рішенням є те, що відповідач з 2003 року не проживає у будинку АДРЕСА_1 , комунальні послуги не сплачує , будинок у належному стані не підтримує, майно та особисті речі відповідача у будинку відсутні. Будь-які штучні перешкоди, зокрема зміна замків для відповідача зі сторони позивачів не створювалися. Відповідач за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації, бо є громадянином російської федерації. Місцем проживання відповідача є росія, АДРЕСА_2 , з 28.04.2018 року.

22.08.2011 року сестра позивача одружилася та змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .

Так, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Тобто, обставини встановлені рішенням суду не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

В даному випадку відповідач при переїзді на постійне проживання до росії не знялася з реєстрації проживання у спірному будинку, а коли рішенням суду вона була визнання такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, спадкодавець в даній справі ОСОБА_3 , вже помер, саме тому позивач звернувся з вимогою до суду про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що не прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, лише наявна реєстрація місця проживання відповідача у спірному будинку на момент смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , повною мірою не відповідає приписам закону, а саме ч. З ст. 1268 ЦК України.

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Як зазначено в ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного (Постанова ВС України від 28 квітня 2021 року, справа № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20).

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Підсумовуючи все вищезазначене, можна констатувати, що хоч відповідач і була зареєстрована з померлим батьком, але фактично з ним не проживала, а за такого спадщину в межах вимог ст. 1268 ЦК України, не прийняла.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 259, 263, 264, 265, 268, 351-355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину, в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Звєздова Ірина Володимирівна - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що не прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: не відомий, остання відома адреса: АДРЕСА_1 )

Третя особа - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Звєздова Ірина Володимирівна ( адреса: м. Миколаїв, вул. Чкалова, 55/7)

Суддя: Я.А. Чернявська