Дата документу 04.01.2023 Справа № 336/3905/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/3905/22 Головуючий у 1 інстанції: Карабак Л.Г.
№ 22-ц/807/348/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що на її думку вона, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, як одержувач аліментів має абсолютне право, незалежно від аргументації, змінити спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021 року, стягнутих на її користь з відповідача на утримання дітей. Позивачка також у позовній заяві зазначає, що відповідач є особою молодого, продуктивного та працездатного віку, має чудовий стан здоров`я, який дозволяє йому працювати, не має інших дітей, непрацездатних дружин, батьків, має фінансову можливість, яка на сьогодні значно покращилась для сплати аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу).

Посилаючись на вищезазначене просила суд, змінити спосіб стягнення аліментів, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з часу присудження аліментів минуло майже півтора роки. За цей період збільшилися розміри прожиткового мінімуму. Крім того, у зв`язку із введеним воєнним станом підвищився індекс споживчих цін. Апелянт стверджує, що вона не в змозі у повному та достатньому обсязі забезпечувати своїх дітей при діючому розмірі аліментів та вважає, що їх батько, який не має на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 части з усіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітніх дітей.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 05.04.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.03.2021 року (а.с.5-6).

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на теперішній час мешкають разом із матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.12-14).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 13.04.2021 року, з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.7-11).

Згідно довідки в.о. начальника Олександрівської ДПІ ГУ ДПС у Запорізькій області №1528/АП/08-01-50-09 від 30.08.2022 року, ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з 01.01.2-21 року по 31.12.2021 року, як приватний підприємець перебував на спрощеній системі оподаткування, 2 група, ставка податку 20%, та його загальна сума доходу за вказаний звітний період склала 96 000 грн (а.с.29).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачкою не доведено, що з боку відповідача відбулося порушення її особистого немайнового або майнового права та інтересу, що відповідно до ст.ст.15 і 16 Цивільного кодексу України є підставою для судового захисту, та не доведено наявність обставин для зміни існуючого на теперішній час способу стягнення аліментів

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 4 ст. 181 СК спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 192 СК розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зміна способу стягнення аліментів за наявності підстав для нього може тягнути і зміну розміру в абсолютному значенні (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, і бути засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Однак, позивач не звертається до суду вперше із заявою про визначення розміру стягуваних аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК),а ставить питання про зміну способу стягнення аліментів.

Колегія суддів звертає увагу, що зміна способу стягнення аліментів може призвести до реального збільшення чи зменшення їх розміру,а тому за наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів повинні враховуватись також норми ст. 192 СК України і обставини, що підлягають з`ясуванню при зміні розміру аліментів, зокрема, зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Разом із тим, для зміни способу стягнення аліментів позивач повинна послатись на обставини, які викликають необхідність зміни саме способу стягнення з платника аліментів з відсотків у частці від його доходу на тверду грошову суму.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своєї постанові від 13.02.2019 року по справі №152/100/18, зазначив, що вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1., 2 ст. 77 ЦПК України).

Таким чином, позивач, звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на 1/3 частки від заробітної плати (доходу) платника, ОСОБА_1 належало доводити факт зміни тих обставин, які свідчили б про необхідність зміни саме способу стягнення аліментів, що мали місце за період з часу ухвалення судового наказу про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Зокрема, зміну у платника аліментів обставин, що вказували б про доцільність такої зміни насамперед в інтересах дитини : втрату ним постійного заробітку, доходу, зменшення і несистематичність його отримання, тощо. Зважаючи на те, що зміна способу може тягнути і зміну розміру таких аліментів належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, ст. 192 СК України, зокрема, зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Проте, у позові ОСОБА_1 не навела обставин, які з того часу змінились і свідчили б про необхідність зміни способу стягуваних аліментів, раніше визначених судом.

Між тим, апеляційний суд не приймає посилання апелянта на збільшення розмірів прожиткового мінімуму та підвищення індексу споживчих цін у 2022 році, оскільки зазначені обставини не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Звертаючись до суду із даним позовом у серпні 2022 року, позивач зазначила, що відповідач є особою молодого, продуктивного та працездатного віку, має чудовий стан здоров`я, який дозволяє йому працювати, не має інших дітей, непрацездатних дружин, батьків, має фінансову можливість, яка на сьогодні значно покращилась для сплати аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу).Тобто, фактично ОСОБА_1 підтвердила ті ж обставини матеріального стану платника про те, що він працює та має стабільний високий дохід.

Таким чином, позивач належним чином не обґрунтувала та не підтвердила допустимими та достатніми доказами факт зміни обставин з дня ухвалення судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей до звернення її до суду з даним позовом, які вказували б на необхідність зміни способу стягнення аліментів із твердої грошової суми на 1/3 частки від заробітку (доходу).

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Зазначене рішення є мотивованим, узгоджується з іншими встановленими обставинами справи.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 4 січня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков