Справа № 204/5596/22
Провадження № 2/204/376/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Єрмак Д.О.,

за участю представника відповідача адвоката Чуприна Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 10.02.2012 року в загальній сумі 53546 грн. 84 коп. та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 10.02.2012 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписав заяву №б/н. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок, відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 грн. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах встановлених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язувався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошей на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. В результаті порушення відповідачем своїх зобов`язань, станом на 12.07.2022 року заборгованість за кредитним договором становить 53546 грн. 84 коп., з яких: 45886 грн. 48 коп. заборгованість за тілом кредиту, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7660 грн. 36 коп. заборгованість за простроченими відсотками, що стало підставою звернення позивача до суду.

В позовній заяві та доданому до неї клопотанні позивач просив суд про розгляд справи за відсутності представника, у разі його неявки, не заперечуючи проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви заперечував в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву, зазначивши, що вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками є безпідставними. Згідно до Умов та правил надання банківських послуг, проценти нараховуються на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, у позові вказано, що заборгованість за тілом кредиту у ОСОБА_1 відсутня, відповідно, немає і заборгованості за нарахованими відсотками.

В той же час, поняття «Прострочене тіло кредиту», відсутнє як в Умовах та правилах надання банківських послуг, так і у положенням законодавства, такого поняття немає також в мережі Інтернет.

З наданих документів не є зрозумілим та неможливо з`ясовувати, яким чином було нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 0,00 гривень. Логічно допустити, що «прострочені відсотки» нараховуються на «прострочене тіло кредиту». Однак, за відсутності обох цих понять та методики їх розрахунку неможливо встановити порядок, розмір та строки їх нарахування, а тому - і обґрунтованість позовних вимог. Позивачем не надано належного обґрунтування заявлених позовних вимог, а через не подання позивачем допустимих доказів, не доведення наявності та обґрунтованості розрахунку заборгованості за простроченим тілом кредиту та заборгованості за простроченими відсотками, відсутня можливість зробити відповідні розрахунки та вірно встановити дійсний розмір заборгованості перед позивачем за кредитним договором.

Відповідно до вимог законодавства, банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення з відповідача фактично отриманої суми кредитних коштів.

В матеріалах справи міститься виписка за рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , яка надана позивачем до позову та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку тощо.

Відповідно до п.п. 3, 6 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 ЗУ «Про Національний банк України», ч.ч. 1, 2 ст.68 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 зазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. Положення особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

До позовної заяви доданий розрахунок заборгованості, який складається з 3-х частин і по кожній окремо зазначена сума виплат та заборгованості по кредиту: за період з 20.09.2013 по 31.05.2015 залишок заборгованості становить 4 238,49 грн., відомості щодо сплачених коштів відсутні; за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 заборгованість за кредитом становить 49 480,48 грн. Погашено заборгованість за кредитом - 159 154,96 грн.; за період з 01.07.2019 по 12.07.2022 заборгованість за кредитом становить 53 546,84 грн. Погашено заборгованість за кредитом - 68 336,28 грн.

Таким чином, за весь строк дії Договору № б/н від 10.02.2012 всього відповідачем сплачено 212 701,80 грн. При цьому, максимальний кредитний ліміт за вказаним кредитним договором становить 50 000,00 грн. (станом на 03.04.2018).

Відповідно до довідки банку про надання ОСОБА_1 кредитних карток термін дії останньої кредитної картки № НОМЕР_1 є жовтень 2022 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за наданим кредитом становить 53 546,84 грн.: 45 886,48 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7 660,36 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. В той же час, згідно з випискою по картковому рахунку розмір внесених відповідачем грошових коштів по кредиту становить 68 336,28 грн. (лише за кредитною карткою№ НОМЕР_1 ). А за весь період дії Договору № б/н від 10.02.2012 всього сплачено 212 701,80 грн.

У наданих до позову документах відсутня регламентація складових частин поняття «прострочене тіло кредиту», яке згідно системного аналізу положень Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та ч.1 ст. 1054 ЦК України за своєю суттю є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, надані АТ КБ «Приватбанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що ОСОБА_1 повернув фактично використані кошти у повному обсязі, частину яких позивач спрямовував на погашення заборгованості за відсотками, що останнім не оспорюється. Одночасно із цим, АТ КБ «Приватбанк» не доведено належними та допустимими доказами, що прострочене тіло кредиту є складовою частиною саме фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту та нараховані на зазначену суму відсотки до стягнення не підлягають.

Таким чином, фактично надана відповідачу сума кредиту становить 50 000,00 грн., і ця сума ним в повному обсязі повернута, а тому заборгованість за спірним кредитним договором - відсутня.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 10.02.2012 року ОСОБА_1 підписав Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до підписаної заяви ОСОБА_1 виявив бажання оформити картку - Кредитка «Універсальна», бажаний кредитний ліміт 1000 грн. (арк.с.48).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (арк.с.49, 50-73).

Відповідно до розрахунку позивача, станом на 12.07.2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 53546 грн. 84 коп., з яких: 45886 грн. 48 коп. заборгованість за тілом кредиту, у тому числі заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7660 грн. 36 коп. заборгованість за простроченими відсотками (арк.с.9-10, 11-25,26-32).

Відповідно до виписки з карткового рахунку за договором б/н за період з 20.09.2013 року по 13.07.2022 року підтверджено здійснення відповідачем фінансових операцій, а саме зняття кредитних коштів, погашення заборгованості (арк.с.33-45).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) старт карткового рахунку № НОМЕР_2 20.09.2013 року; зміна кредитного ліміту у найбільшому розмірі 50000 грн. відбулась 03.04.2018 року, 24.01.2022 року відбулась зміна кредитного ліміту до суми 44468, 59 грн., 08.02.2022 року зміна кредитного ліміту кредитний ліміт 0,00 грн. (арк.с.46).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 за договором б/н отримував кредитні картки: Універсальна, Універсальна GOLD, картка Універсальна GOLD, номер картки НОМЕР_1 відкрита 04.12.2018 року, термін дії 10/22 (арк.с.47).

Відповідно до ч.1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст.1054,1055ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Як вбачається із заяви-анкети № б/н від 10.02.2012 року, остання містить лише анкетні дані відповідача, розмір кредитного ліміту, тим отриманої карти, інших істотних умов кредитування, зокрема, порядок нарахування заборгованості у випадку прострочення кредиту, термін повернення кредиту, порядок нарахування відсотків, анкета-заява не має. Заява містить посилання на Умови та Правила надання банківських послуг, Правила надання послуг (виконання робіт), Тарифи банку, з якими ознайомився відповідач шляхом підписання заяви-анкети.

Проте, анкета - заява, інші матеріали справи, не містять доказів того, які саме Умови, Правила і Тарифи банку розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотки, у тому числі прострочені, у зазначених розмірах і порядку нарахування.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За висновком суду, застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч.ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, є неможливим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату простроченого тіла кредиту, процентів, у тому числі прострочених, надані банком анкета-заява № б/н від 10.02.2012 року, копія Умов та правил надання банківських послуг, Тарифи, що містяться на сайті позивача, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тіло кредиту це сума, яку позичальник фактично отримує, його складова тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув. У заяві позичальника від 10.02.2012 року порядок нарахування простроченого тіла кредиту не визначено, а в матеріалах справі відсутні докази погодження сторонами його нарахування. Разом з тим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача лише прострочене тіло кредиту.

Суд зауважує, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості відповідач не має заборгованості за поточним тілом кредиту.

Отже, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача про стягнення простроченого тіла кредиту через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в заяві від 10.02.2012 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц (провадження № 61-10096св20), від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19 (провадження № 61-8855св20), 23 травня 2022 року у справі 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Отже, вимоги банку про стягнення з відповідача простроченого тіла кредиту в сумі 45866, 48 грн. є необґрунтованими, недоведеними, а тому задоволенню не підлягають.

Розглядаючи позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків, суд приходить до наступних висновків.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Тарифи.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до змісту ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановлено, що у анкеті-заяві позичальника № б/н від 10.02.2012 року не встановлена процентна ставка, не містять матеріали справи й доказів повідомлення відповідача про її розмір та зміну шляхом збільшення.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.02.2012 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що Тарифи та Витяг з Умов, на які посилається позивач, розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Враховуючи висновки Великої Палата Верховного Суду, викладені у постанові від 03 липня 2019 року у справі 14-131цс19, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком Тарифи та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками задоволенню не підлягає.

Частинами 3, 4 ст.12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позовна заява задоволенню не підлягає, у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,6,11,202,207,208,525,534,549,628, 638, 1054,1055 ЦК України, ст.ст.2,4,5,10,11,12,13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268, 352,354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук