ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 22-ц/807/356/23 Дмитрюк О.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенка Е.А.

За участю секретаря:Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Лебідь Олена Андріївна, про усунення особи від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Лебідь О.А., про усунення особи від права на спадкування, посилаючись на те, що 19 січня 2004 року Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , згідно з яким було посвідчено право власності на квартиру АДРЕСА_1 в рівних долях за: ОСОБА_3 1/2 частка та ОСОБА_4 1/2 частка.

Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лебідь О.А. на підставі заяви про видачу свідоцтва, яку подала ОСОБА_3 від 07 грудня 2016 року № 34, була зведена спадкова справа № 19/2016, а також 24 травня 2017 року була подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину від імені неповнолітнього сина померлого - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лебідь О.А. на підставі заяви про прийняття спадщини, яку подала ОСОБА_1 05 липня 2021 року за № 165, була заведена спадкова справа № 62/2021, а також 22 липня 2021 року за № 185 була подана заява про прийняття спадщини за законом від імені онука померлої - ОСОБА_2 , батько якого, син померлої - ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Померла ОСОБА_3 залишила заповіт, посвідчений П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 13.04.2004 р. за реєстровим номером № 5-645, в рівних частках на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На вказану спадщину після померлого ОСОБА_4 , відповідно до ст.1261 ЦК України, є спадкоємцями за законом мати померлого - ОСОБА_3 на 1/2 частку спадкового майна, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та син померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент смерті свого батька був малолітньою дитиною, на 1/2 частку спадкового майна.

На вказану спадщину після померлої ОСОБА_3 , відповідно до вищевказаного заповіту, спадкоємцями є дочка померлої ОСОБА_1 на 1/2 частку спадкового майна, та онук померлої ОСОБА_2 , батько якого, син померлої, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частку спадкового майна.

Таким чином, ОСОБА_1 успадкувала після смерті матері ОСОБА_3 9/16 часток квартири.

ОСОБА_2 успадкував після смерті ОСОБА_3 3/16 часток квартири, та після смерті батька ОСОБА_4 1/4 частину, що разом складає 7/16 часток.

Вважає, що відповідач має бути усунений від спадкування за померлою ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що ані він, ані його батько ОСОБА_4 не вчиняли жодних дій по догляду за померлою.

Вказує, що вона протягом всього дорослого життя постійно доглядала за ОСОБА_3 , систематично ходила до магазину за продуктами, готувала їжу, купувала ліки, сплачувала комунальні послуги, фактично утримувала її, так як мати дуже хворіла, у неї була ішемічна хвороба серця, стан здоров`я її постійно погіршувався.

За життя ОСОБА_4 та його син ОСОБА_2 систематично ухилялися від обов`язку забезпечувати підтримку та допомогу спадкодавцю, не здійснювали будь-яких заходів по догляду за нею.

ОСОБА_4 все своє доросле життя вживав спиртні напої, вів асоціальний спосіб життя, не допомагав ОСОБА_3 , не цікавився її життям та труднощами.

Після смерті ОСОБА_3 організацію та оплату поховання здійснювала лише вона.

Посилаючись на зазначені обставини та норми ст.ст. 1224, 1262, 1272 ЦК України, просила суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Твердження відповідача про заборону спілкування із бабусею не відповідає дійсності. Залишилось поза увагою, що відповідач абсолютно не проявляв дій та намірів до спілкування з бабусею. Не враховано той факт, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають її син, дочка та онука. Просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 19 січня 2004 року Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської Ради було видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , згідно з яким власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному належить по 1/2 частки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись мати померлого - ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лебідь О.А. була зведена спадкова справа № 19/2016.

Свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 спадкоємці не отримували.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , яка склала заповіт, що був посвідчений П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 13 квітня 2004 року за реєстровим № 5-645. Цим заповітом ОСОБА_3 в рівних частках заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

На підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 05 липня 2021 року, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Лебідь О.А. була заведена спадкова справа № 62/2021.

22 липня 2021 року з заявою про прийняття спадщини звернувся онук померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , батько якого ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свідоцтво про право па спадщину після смерті ОСОБА_3 спадкоємці не отримували.

Таким чином, ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_3 9/16 часток квартири, а ОСОБА_2 7/16 часток квартири.

Разом з тим, ОСОБА_1 вважає, що відповідач має бути усунений від спадкування за померлою ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що ані він, ані його батько ОСОБА_4 не вчиняли жодних дій по догляду за померлою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження обставин, що є необхідною умовою для усунення особи від спадкування.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

При цьому, позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Відповідно до висновку Верховного Суду, що викладений у постанові, ухваленої Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.03.2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційното цивільного суду від 19.06.2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18); у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, при вирішенні таких спорів значення має сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не надала належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження умов, передбачених ст. 1224 ЦК України, що є обов`язковими для усунення відповідача від права на спадкування за законом.

Як правильно встановлено судом в оскаржуваному рішенні, на час смерті батька, відповідач був малолітньою особою та не міг піклуватися про бабусю. Після досягнення повноліття, у зв`язку з продовженням навчання перебуває на утриманні матері, а про смерть бабусі дізнався від нотаріуса, у зв`язку з чим не опікувався бабусею.

Колегія суддів відхиляє довід позивача, викладений в апеляційній скарзі, щодо неврахування судом першої інстанції того факту, що саме позивачка доглядала спадкодавцю, купляла їй продукти і ліки, а також понесла всі витрати по похованню померлої, оскільки питання відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, що передбачено ст. 1232 ЦК України, не стосується предмету спору, та є окремою підставою для судового розгляду та предметом доказування.

Окрім того колегія не бере до уваги посилання позивачки на той факт, що у спірній квартирі зареєстровані та проживають повнолітні діти та малолітня онучка позивачки, оскільки факт реєстрації і проживання третіх осіб в квартирі, що є спадковим майном не є підставою для усунення спадкоємця за законом від спадкування.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що умови для усунення відповідача від права на спадкування за законом відсутні.

Таким чином, оцінивши в сукупності доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає відсутніми підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що могли бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2022 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 30 січня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко