Номер провадження: 22-ц/813/918/23
Справа № 500/6850/17
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Поворозко І.Ю.,

переглянувши справу №500/6850/17 за заявою ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) про визнання права на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я на виробництві у зв`язку з трудовим каліцтвом за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2019 року, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 липня 2020 року у складі судді Грубіян Л.І., -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ), звернувшись 7 грудня 2017 року до суду з вищеназваною заявою (заінтересованою особою заявник зазначив Бахчисарайський районний відділ освіти Автономної Республіки Крим) вказав, що працював керівником кіно- фотостудії Бахчисарайського будинку піонерів і школярів на базі Скалістовської середньої школи від Бахчисарайського районного відділу освіти Автономної Республіки Крим, отримав двічі у 1981 та 1984 роках травми при виконання службових обов`язків. Бахчисарайський районний відділ освіти виплачував йому регресні виплати у зв`язку з трудовим каліцтвом, проте, після захопленням Криму виплати не отримує.

Заявник ОСОБА_1 після уточнення вимог просив:

визнати його право на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я, починаючи з 21 лютого 1995 року на підставі довідки Лікарсько-трудової експертної комісії у м. Словянську від 21 лютого 1995 року щомісячно, довічно: 1) на регресні суми 80% втрати професійної працездатності з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати й інфляційних компенсацій; 2) компенсацію на санаторно-курортне лікування (1 раз у 2 роки) у розмірі вартості путівки; 3) компенсацію на додаткове харчування у розмірі одного прожиткового мінімуму; 4) компенсацію на спеціальний медичний догляд у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; 5) компенсацію на побутовий догляд у розмірі однієї мінімальної заробітної плати;

визнати його право на отримання компенсації за моральну шкоду внаслідок трудового каліцтва у розмірі двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (а.с.1-3, 32-38).

Ухвалою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 8 грудня 2017 року відкрито провадження у справі (а.с.26).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 5 квітня 2019 року за заявою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області (а.с.56, 59).

Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл та Ізмаїльському районі Одеської області ліквідовано 20 серпня 2017 року, створено 1 серпня 2017 року Ізмаїльське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області як відокремлений підрозділ управління без права юридичної особи (а.с.61).

Отже, ухвалою суду від 5 квітня 2019 року до участі в справі в якості заінтересованої особи залучено відділення Фонду соціального страхування, що ліквідовано ще у 2017 році, відповідно, юридична особа даного Фонду не залучена.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) в частині визнання права на отримання компенсації за моральну шкоду внаслідок трудового каліцтва у розмірі двохсот мінімальних розмірі заробітних плат залишено без розгляду за заявою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 (а.с.63, 65).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково; визнано право ОСОБА_1 на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я, починаючи з 21 лютого 1995 року на підставі Лікарсько-трудової-експертної комісії м. Славянська від 21 лютого 1995 року, щомісячно, довічно; в іншій частині заяви відмовлено (а.с.67-68).

Висновок суду мотивовано наявністю копії акту про нещасний випадок на виробництві від 24 вересня 1984 року, висновку Донецької обласної медико-соціальної експертної комісії від 19 травня 1998 року про втрату працездатності, висновку Лікарської-трудової експертної комісії про встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності внаслідок трудового каліцтва безстроково.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 липня 2020 року роз`яснено, що суд судовим рішенням визнав право ОСОБА_1 на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я, починаючи з 21 лютого 1995 року на підставі Лікарсько-трудової експертної комісії м. Славянська від 21 лютого 1995 року (а.с.73).

Висновок суду мотивовано тим, що суд визнав право ОСОБА_1 на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я, починаючи з 21 лютого 1995 року на підставі Лікарсько-трудової-експертної комісії м. Славянська від 21 лютого 1995 року щомісячно та довічно, а оскільки в долученій до справи довідці наявні дописи і суду не надано доказів того, на підставі чого ці дописи були внесені, суд не мав можливості перенести зміст виправленої довідки в судове рішення, тому в цій частині відмовив у задоволенні.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення та ухвалу суду про роз`яснення рішення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 просить змінити рішення та ухвалу суду та задовольнити заяву повністю, а саме:

визнати право ОСОБА_5 на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я, починаючи з 21 лютого 1995 року на підставі Лікарсько-трудової-експертної комісії м. Славянська від 21 лютого 1995 року та на підставі Висновку Донецької обласної Медико-соціальної експертної комісії №3 від 19 травня 1998 року, щомісячно, довічно: на регресні суми 80% втрати професійної працездатності з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати та інфляційних компенсацій; компенсацію на санаторно-курортне лікування (1 раз у 2 роки) у розмірі вартості путівки; компенсацію додаткового харчування у розмірі одного прожиткового мінімуму; компенсацію на спеціальний медичний догляд у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; компенсацію на побутовий догляд у розмірі однієї мінімальної заробітної плати;

визнати право ОСОБА_5 на отримання компенсації моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва в розмірі двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (а.с.81-84).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення та ухвали полягає у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, порушення норм процесуального права. Суд мав керуватися наданими доказами, що підтверджують трудове каліцтво, а при визначенні відшкодування завданої каліцтвом шкоди мав керуватися статтями 440-1, 456 ЦК України, Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наявністю підстав для скасування рішення суду. ОСОБА_1 з 1984 року відстоює своє право на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я у зв`язку з трудовим каліцтвом, тобто існує спір про право, який підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом належної юридичної особи. Відповідно до статті4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105 (далі Закон №1105) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, проводить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції із затвердженим статутом. Згідно пункту 3 статті 8 даного Закону робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду; Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення; відділення управлінь виконавчих дирекцій Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

20 серпня 2017 року було припинено відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл. 1 серпня 2017 року було створено Ізмаїльське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області як відокремлене відділення управління без права юридичної особи. В даному випадку суд не звернув увагу на те, що Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ізмаїл на момент розгляду справи не існувало, як наслідок такий не міг бути заінтересованою особою в справі. Трудове каліцтво сталося у 1984 році, тобто до створення Фонду соціального страхування. При перерахунку розміру страхових виплат (регресної суми, компенсації на санаторно-курортне лікування, компенсації на додаткове харчування, компенсації на побутовий догляд) необхідно керуватися нормами Закону України №1105 (а.с.107-108).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення і ухвали про роз`яснення рішення суду та прийняття нового рішення по суті заяві з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) звернувся до суду як заявник з заявою про визнання права на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я на виробництві у зв`язку з трудовим каліцтвом, зазначивши в заяві Бахчисарайський районний відділ освіти Автономної Республіки Крим як заінтересовану особу (а.с.1-3).

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області прийняв заяву ОСОБА_1 до розгляду в порядку окремого провадження, а саме прийняв як заяву про встановлення фактів, що мають юридичне значення (при постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від 8 грудня 2017 року суд керувався статтями 234, 256-258 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, що була чинною до 15 грудня 2017 року та регулювала окреме провадження та, зокрема, розгляд заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення) та розглянув заяву по суті в порядку окремого провадження (при ухвалені рішення суд керувався статтями 315, 316 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року, що регулює розгляд в порядку окремого провадження заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.7 ст.19 ЦПК України).

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб (ч.4 ст.294 ЦПК України).

Перелік фактів, що мають юридичне значення та підлягають встановленню в порядку окремого провадження, визначено частиною 1 статті 315 ЦПК України. Зокрема, таким фактом відповідно до пункту 3 частини 1 даної статті є факт каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхування.

Частина 2 статті 315 ЦПК України передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 6 статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Частиною 4 статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Заявник ОСОБА_1 посилається на те, що отримав у 1981, 1984 роках травми на виробництві та у зв`язку з трудовим каліцтвом отримував регресні виплати від Бахчисарайського районного відділу освіти Автономної Республіки Крим, призначені йому відповідно до Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472.

У 2003 році Славянським міським судом Донецької області було ухвалено рішення за позовом ОСОБА_1 до Бахчисарайського міського відділу освіти про відшкодування шкоди, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача невиплачені суми компенсації за втрату працездатності за період з 1 липня 1991 року по 31 грудня 2002 року, компенсацію за лікування, санаторно-курортне лікування, спеціальний медичний догляд, побутовий догляд тощо.

Звернення ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області у 2017 році з заявою про визнання права на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я на виробництві у зв`язку з трудовим каліцтвом обґрунтовано тим, що Бахчисарайський районний відділ освіти не виплачує регресні виплати та компенсації.

За даними Пенсійного фонду України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсію по інвалідності (2 група трудове каліцтво) довічно.

Отже, трудове каліцтво ОСОБА_1 не є спірним, виплати щодо відшкодування шкоди у зв`язку з трудовим каліцтвом та, як наслідок, втратою працездатності ОСОБА_1 виплачувались уповноваженим органом роботодавця Бахчисарайським районним відділом освіти Автономної Республіки Крим на підставі Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472.

Виплати, що були пов`язані з трудовим каліцтвом, виплачувались уповноваженим органом роботодавця певний період, мали місце також судові рішення про стягнення заборгованості щодо регресних сум та інших компенсаційних виплат.

Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472, втратили чинність від 11 липня 2001 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року №807-2001-п.

Надалі законодавство змінилося та почав діяти з 1 січня 2001 року Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ. Цей Закон відповідно до Конституції України (254к/96-ВР) та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (16/98-ВР) визначав правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві. Страхування від нещасного випадку визначалось як самостійний вид загальнообов`язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснювався соціальний захист, охорона життя та здоров`я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Пункт 3 розділу ХІ Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ (далі Закон №1105-ХІУ) визначав, що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Отже, ОСОБА_1 є особою, яка потерпіла до набрання чинності 1 січня 2001 року новим Законом; законодавство, яке змінилося, визначало порядок подальших виплат особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги.

Матеріали справи не містять інформації щодо передачі після 1 січня 2001 року Бахчисарайським районним відділом освіти Автономної Республіки Крим чи уповноваженим ним органом документів щодо потерпілого ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, чи щодо звернення самого ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України та, відповідно, здійснення після 1 січня 2001 року виплат ОСОБА_1 від Фонду соціального страхування України.

Наразі Закон №1105-ХІУ має нову редакцію та найменування, а саме йменується як Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в редакції №2620-ІХ від 21 вересня 2022 року; нова редакція Закону набрала чинності з 1 січня 2023 року.

Даними змінами в законодавстві, зокрема, у Розділі УП Прикінцевих та перехідних положеннях до Закону №2620-ІХ передбачено, зокрема:

«2. Припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону»;

«3. До завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі органи Фонду соціального страхування України».

Отже, відшкодування шкоди, завданої здоров`ю громадянина у зв`язку з виконанням ним трудових обов`язків, було та є врегульованим законодавством України; регресні та компенсаційні виплати за втрату здоров`я на виробництві у зв`язку з трудовим каліцтвом раніше виплачувались роботодавцями на підставі Правил від 23 червня 1993 року №472, а після втрати цими Правилами чинності від 11 липня 2001 року, виплачувались Фондом соціального страхування України після 1 січня 2001 року, в подальшому такі виплати з огляду на зміни в законодавстві, що настали з 1 січня 2023 року, виплачуватимуться Пенсійним фондом України.

Тобто, порядок призначення та проведення виплат, про які зазначено заявником ОСОБА_1 у поданій до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області заяві, встановлений законом, тому у розумінні частини 2 статті 315 ЦПК України визнання права на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я на виробництві у зв`язку з трудовим каліцтвом не підлягає встановленню за заявою, поданою в порядку окремого провадження, як встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Отже, визнання права на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я на виробництві у зв`язку з трудовим каліцтвом не є фактом, що має юридичне значення, який підлягає встановленню судом в порядку окремого провадження за правилами Розділу ІУ Цивільного процесуального кодексу України.

За таких обставин, відсутні підстави для задоволенні поданої та розглянутої судом першої інстанції в порядку окремого провадження заяви ОСОБА_1 про визнання права на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я, починаючи з 21 лютого 1995 року на підставі Лікарсько-трудової-експертної комісії м. Славянська від 21 лютого 1995 року та на підставі Висновку Донецької обласної Медико-соціальної експертної комісії №3 від 19 травня 1998 року, щомісячно, довічно: на регресні суми 80% втрати професійної працездатності з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати та інфляційних компенсацій; компенсацію на санаторно-курортне лікування (1 раз у 2 роки) у розмірі вартості путівки; компенсацію додаткового харчування у розмірі одного прожиткового мінімуму; компенсацію на спеціальний медичний догляд у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; компенсацію на побутовий догляд у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.

Скасування рішення суду має наслідком скасування ухвали суду про роз`яснення такого рішення.

Щодо визнання права ОСОБА_5 на отримання компенсації моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва в розмірі двохсот мінімальних розмірів заробітної плати, то ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 в частині визнання права на отримання компенсації за моральну шкоду внаслідок трудового каліцтва у розмірі двохсот мінімальних розмірі заробітних плат залишено без розгляду за заявою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 (а.с.63, 65).

Ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2019 року не оскаржена, відповідно, законність цієї ухвали при даному апеляційному розгляді справи не перевіряється.

Щодо моральної шкоди, то це є спір про право, який у розумінні частини 6 статті 294 ЦПК України підлягає розгляду не в порядку окремого провадження, а на підставі позову, поданого на загальних підставах.

Справа призначалась до розгляду на 4 листопада 2021 року, 27 січня 2022 року, 31 березня 2022 року, 8 грудня 2022 року. Інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада». Учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій. Судом апеляційної інстанції вимоги статей 128, 130 ЦПК України щодо судового виклику/повідомлення учасників процесу виконувались, порядок вручення судових повісток дотримувався, учасники справи правом на отримання/неотримання надісланих поштою судових повісток розпоряджалися на власний розсуд; додатково учасники справи повідомлялися документом в електронному вигляді «Судова повістка…», «SMS»-повідомлення «Судова повістка…» На 8 грудня 2022 року учасники справи повідомлені завчасно, підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 8 грудня 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 червня 2019 року, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 2 липня 2020 року про роз`яснення рішення в справі за заявою ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) про визнання права на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я на виробництві у зв`язку з трудовим каліцтвом скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 (зміна прізвища ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ) про визнання в порядку окремого провадження права на отримання регресних сум та компенсацій за втрату здоров`я, починаючи з 21 лютого 1995 року на підставі Лікарсько-трудової-експертної комісії м. Славянська від 21 лютого 1995 року та на підставі Висновку Донецької обласної Медико-соціальної експертної комісії №3 від 19 травня 1998 року, щомісячно, довічно: на регресні суми 80% втрати професійної працездатності з урахуванням коефіцієнта підвищення заробітної плати та інфляційних компенсацій; компенсацію на санаторно-курортне лікування (1 раз у 2 роки) у розмірі вартості путівки; компенсацію додаткового харчування у розмірі одного прожиткового мінімуму; компенсацію на спеціальний медичний догляд у розмірі трьох мінімальних заробітних плат; компенсацію на побутовий догляд у розмірі однієї мінімальної заробітної плати відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова