МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 476/135/22
Провадження № 22-ц/812/119/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Стрілець К.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Євроінс Україна"» на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Чернякової Н.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Євроінс Україна"» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2022 року позивач через свого представника ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Євроінс Україна"» про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 липня 2018 близько 08:00 год. на автомобільній дорозі Р-55 «Одеса-Вознесенськ- Новий Буг» мала місце дорожньо - транспортна пригода, де відбулось зіткнення між автомобілем «ВАЗ-21083», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 та автомобілем «ЗАЗ-1102», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_7 , внаслідок чого ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ЗАЗ-1102» ОСОБА_7 була зареєстрована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Євроінс Україна"» (далі - Відповідач) за полісом №АМ1798235.

12 липня 2019 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої доньки померлого ОСОБА_4 через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача, а саме відшкодування моральної шкоди та відшкодування на утримання.

06 травня 2020 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» було долучено лист з проханням надати інформацію про перелік документів, які необхідно долучити для отримання страхового відшкодування.

28 травня 2020 року відповідач листом № 314 повідомив ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» про відмову у виплаті страхового відшкодування в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4

03 червня 2020 року відповідач листом №1681/ДВЗ повідомив про вимогу надати: заяву про зміну напрямку виплати страхового відшкодування з банківськими реквізитами в форматі iban та документ, що підтверджує притягнення до відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу за порушення Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, внаслідок якого пасажир автомобіля ЗАЗ-1102, р.н. НОМЕР_2 ,- ОСОБА_8 загинув.

17 червня 2020 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» було долучено лист з оновленим розрахунковим рахунком стандарту iban.

Відтак останнім днем для виплати страхового відшкодування згідно з встановленого законом строку є 09 жовтня 2019 року. Проте, станом на 22.02.2022 р. виплати страхового відшкодування позивачем не отримано.

Вважає таку поведінку відповідача - відмовою у виплаті страхового відшкодування, оскільки законом не передбачено обов`язку заявника подавати такий документ.

З огляду на положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168, ч.2 ст. 1187 ЦК України за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду, в той же час ст. 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі. Крім того, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Страховий випадок настав з моменту скоєння ДТП забезпеченим у відповідача транспортним засобом та як наслідок отриманням позивачем тілесних ушкоджень.

Проаналізувавши положення ст. 999, ч.5 ст. 1187, ст.1200 ЦК України, ст.5,6, 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, позивач посилається на те, що Закон встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Подібні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-д (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року справі № 601/1304/15- ц (провадження № 61-332Ібсв 18).

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

П.35.1. та п. 35.2. ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено перелік документів, які надаються для отримання страхового відшкодування потерпілий чи іншій особі, яка має право на отримання відшкодування. Подання інших документів, в тому числі вироку суду, яким встановлено вину водія забезпеченого транспортного засобу в скоєнні ДТП цією статтею не передбачено.

Окрім цього, згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально - процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п.36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відтак, строк для прийняття рішення у відповідача закінчився 09 жовтня 2019 року. В зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 пеню в сумі 28803,17 грн.

Також, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просив стягнути інфляційні втрати в сумі 31648,95 грн та 3% річних від простроченої суми в розмірі 12734,50 грн.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, представник позивача вказує, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобілем ЗАЗ-1102», номерний знак НОМЕР_2 , водієм ОСОБА_7 , відповідальність якого була застрахована відповідачем, була завдана шкода позивачу, яка пов`язана з відшкодуванням моральної шкоди та відшкодування на утримання у зв`язку з втратою годувальника внаслідок дорожньо- транспортної пригоди за його участі.

На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 22338 грн відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 134028 грн відшкодування на утримання та 22338 грн відшкодування моральної шкоди. Також просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 пеню в сумі 28803,17 грн, інфляційні втрати в сумі 31648,95 грн, три проценти річних від простроченої суми в сумі 12734,50 грн та судові витрати у справі.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_3 - 22 338 грн відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - 134028грн відшкодування на утримання та 22338 грн відшкодування моральної шкоди, а також на користь ОСОБА_3 - 28 803 грн 17 коп. пені, 31648 грн 95 коп. інфляційних втрат, 12 734 грн 50 коп. три проценти річних.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просило скасувати рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2022 року та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 06 вересня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Євроінс Україна» та ОСОБА_9 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/1798235. Забезпеченим транспортним засобом згідно договору страхування № АМ/1798235 виступає «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

19 липня 2019 року до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся ОСОБА_10 , керівник ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», діючий від імені та в інтересах позивача, в якому повідомив Страховика про ДТП, що мала місце 14.07.2018 р. на автодорозі Р-55 Одеса - Вознесенськ - Новий Буг, за участю транспортного засобу «ВАЗ 21083», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , та транспортного засобу «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 .

В результаті вказаної ДТП пасажир транспортного засобу «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав травми, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно заяви про виплату страхового відшкодування, отриманої скаржником 19 липня 2019 року, ОСОБА_10 вказував на необхідність здійснення відшкодування скаржником: моральної шкоди на користь позивача (дружини потерпілої особи) в розмірі 22 338 грн; моральної шкоди у розмірі 22338 грн на користь позивача, як законного представника малолітньої ОСОБА_4 (доньки потерпілої особи); відшкодування у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 134 028 грн на користь позивача, як законного представника малолітньої ОСОБА_4 (доньки потерпілої особи).

Також апелянт звертає увагу, що в заяві на виплату страхового відшкодування, отриманій скаржником 19.07.2019 р., як і в заяві за вих. № 705/11767 від 17.06.2020 р. керівником ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» Тарасовим Віктором Геннадійовичем, а в подальшому і ОСОБА_5 , наголошувалося на необхідності здійснення страхового відшкодування не на картковий (банківський) рахунок позивача, а на банківський рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування». Однак, як вбачається з наданих заявником документів, законним представником малолітньої ОСОБА_4 - доньки потерпілої особи є позивач.

Надана керівником ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» довіреність від 01.08.2018 р. посвідчена секретарем виконкому Великосербулівської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, не передбачає права уповноваженої особи (ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування») на отримання відшкодування, належного малолітній особі ОСОБА_4 .

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на ту обставину, що ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», на виконання ст. 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», не було надано скаржнику документа, що посвідчував би право заявника на отримання страхового відшкодування, належного доньці потерпілої особи (частини моральної шкоди на відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника).

Також, на думку апелянта, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що з наданих керівником ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування», діючого від імені та в інтересах безпосередньо позивача та позивача, як законного представника малолітньої особи, документів, зокрема витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, вбачається, що за фактом вищезазначеної ДТП, органами Національної поліції України 14.07.2018 р. було розпочато досудове розслідування (номер кримінального провадження 0001337 від 14.07.2018 р. за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

Станом на 05 грудня 2022 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не отримувало рішення суду про закриття кримінального провадження № 0001337 від 14.07.2018 р. (чи іншого процесуального документа правоохоронного органу про закриття кримінального провадження), яке набрало законної сили, відносно ДТП, що мала місце 14.07.2018 р. на автодорозі Р-55 Одеса - Вознесенськ - Новий Буг, за участю транспортного засобу «ВАЗ 21083», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , та транспортного засобу «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 .

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

За ст. 6 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Тобто, завдана шкода відшкодовується відповідною особою, яка її заподіяла, якщо дії особи були неправомірними, наявний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями за наявною шкодою та вина відповідно особи.

Отже, підставою для майнової відповідальності особи є сукупність наступних складових: 1) неправомірність рішень, дій або бездіяльності особи, 2) існування майнової шкоди та 3) причинний зв`язок між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особи та спричиненою майновою шкодою.

Тобто, саме ці обставини, в тому числі і вина ОСОБА_7 в ДТП, що спричинило смерть ОСОБА_8 , підлягали доказуванню в даній цивільній справі.

Абзацами 1-3 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Не погоджуючись з висновком суду, що відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини, апелянт зазначає, що наявність умислу потерпілого або непереборної сили якраз і може бути встановлено судом при розгляді ДТП в кримінальній справі. Також рішенням суду в кримінальній справі можуть бути встановлені і інші обставини, які можуть вплинути на права та обов`язки як осіб, що претендують на отримання страхового відшкодування, так і скаржника, наприклад встановлення обопільної вини, факт відшкодування виною особою витрат на лікування, на поховання, та інші обставини. Саме з цією метою положення п. 36.2 ст. 36 і внесені законодавцем до Закону «Про ОСЦПВВ ».

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, п. 36.2 ст. 36 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Апелянт звертає увагу, що наразі відсутнє рішення суду за результатами розгляду кримінального провадження № 0001337 від 14.07.2018 р., а цивільна справа № 476/135/22 була розглянута судом першої інстанції за відсутності процесуального рішення у кримінальній справі.

Згідно абзацу 1 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Відтак, при ухвалені оскаржуваного рішення судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, що потягло за собою ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

Також апелянт не погоджується із рішенням суду першої інстанції і в частині задоволених позовних вимог про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що після отримання 19.07.2019 р. заяви на виплату страхового відшкодування скаржником було припинено перебіг строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачу страхового відшкодування до дати набрання рішенням у такій справі/провадженні законної сили та повідомлення про даний факт страховика, як це передбачено абз. 4 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ».

Наголошує, що судом першої інстанції не було надано оцінки тому, що відомості щодо результату розгляду кримінальної справи за фактом ДТП у матеріалах справи відсутні, а тому, керуючись п. 36.2 ст. 36 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», строк на прийняття обґрунтованого рішення по справі щодо здійснення / відмови у здійсненні позивачу страхового відшкодування було припинено скаржником.

При цьому, лише з моменту набрання законної сили рішенням суду за результатами розгляду кримінального провадження № 0001337 від 14.07.2018 р. у скаржника настане строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Відтак, на думку апелянта, вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про їх задоволення з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між ОСОБА_3 та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» та ч, 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу застрахована у відповідача.

Повторюючи обставини та обґрунтування, викладені в позовній заяві, зазначає, що результати розгляду справи №473/3772/18 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України жодним чином не вплинуть на обов`язок відповідача здійснити виплату страхового відшкодування.

Щодо права відповідача зупинити розгляд заяви до моменту отримання рішення у кримінальній справі, то представник позивача зазначає, що положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-ІУ передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на зупинення розгляду заяви про виплату страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Крім того, вказує, що банківські реквізити позивача були надіслані відповідачу 17.06.2020 р., що підтверджується листом, який є в матеріалах справи та про що вказано у рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на адресу суду надійшла копія вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2022 року, згідно якого ОСОБА_7 за пред`явленим йому обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_8 , а потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесні ушкодження, виправдано за відсутністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. При цьому цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 та ПРАТ СК «Євроінс Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Зазначений вирок не набрав законної сили, так як згідно повідомлення Вознесенського міськрайонного суду в супровідному листі від 03.02.2023р., 03 лютого 2023р. на адресу суду надійшла апеляційна скарга прокурора Миколаївської обласної прокуратури.

В судовому засіданні представник відповідача вважав за потрібне зупинити провадження у справі до набрання законної сили зазначеним вироком суду.

Представник позивача наполягала на продовженні розгляду справи, посилаючись на те, що наявність вироку не впливає на правильність вирішення спору у даній цивільній справі, так як відповідач повинен нести відповідальність незалежно від вини водія забезпеченого транспортного засобу.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі виходячи з наступного.

Відповідно до п.6 ч.1ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно матеріалів справи ДТП, що мала місце 14.07.2018 р. на автодорозі Р-55 Одеса - Вознесенськ - Новий Буг, сталася за участю транспортного засобу «ВАЗ 21083», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , та транспортного засобу «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 .

ОСОБА_8 був пасажиром транспортного засобу «ЗАЗ 1102», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 .

Згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті. Приписи останньої та пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.

Отже, припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними.

Згідно вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2022 року, суд дійшов висновку, що обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_7 не доведене, та досліджені судом показання свідків, письмові докази, висновки експертиз та пояснення експертів, не підтверджують винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст.286 КК України, в частині достатньої доведеності об`єктивних даних, які б вказували на те, що в даній дорожньо-транспортній пригоді саме порушення водієм ОСОБА_7 п.п. 2.3 (б), 10.1, 12.3 стали причиною ДТП і знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 та спричиненню потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже встановлення порушення ОСОБА_7 певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі має приюдиційне значення для розгляду справи № 476/135/22, рішення в якій є предметом оскарження у даній справі.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 6 частини першої ст. 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили вироку у справі № 473/3772/18 за звинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 251, ст. ст. 253, 261, 368, 381 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Зупинити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Євроінс Україна"» на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія "Євроінс Україна"» про стягнення страхового відшкодування, до набрання законної сили вироку у справі № 473/3772/18 за звинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її прийняття до Верховного Суду.

Головуючий

Судді

Повний текст ухвали виготовлено 15 лютого 2023 року