Провадження № 22-ц/801/321/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 рокуСправа № 127/21852/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, у при-міщенні апеляційного суду цивільну справу за позовом

Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськ-

теплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення

заборгованості за надані послуги з централізованого теплопостачан-

ня у розмірі 9281,33 гривні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінниць-кого міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року, ухвалене у приміщенні суду у м. Вінниці за головування судді Федчишена С. А., повний текст якого складений 01 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2022 року Комунальне підприємство Вінницької міської ради ( далі - КП ВМР ) «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося у Вінницький місь-кий суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення забор-гованості за надані послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 9281,33 гривні. Позовні вимоги умотивовані наступними обставинами. Згідно із нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП ВМР «Вінни-цяміськтеплоенерго» надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до умов, визначених Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і во-довідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Житлове приміщення по АДРЕСА_1 , де зареєстрований та проживає відповідач, забезпечується послу-гами з централізованого опалення. ОСОБА_1 систематично отримує від підприємства послуги з централізованого опалення, проте, у порушення умов пункту вісімнадцятого Правил та пункту п`ятого частини другої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року заборгував за спожиті послуги 9085,86 гривень. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання зобов`язань, за період з грудня 2018 року по лютий 2020 року на підставі частини другої статті 625 ЦК України відпові-дачу нараховані 74,60 гривні втрат від інфляції та 120,87 гривень - 3% річних від простроченої суми заборгованості. З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних у загальній сумі 9281,33 гривні, а також судові витрати у справі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року позов задоволений, з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінниця-міськтеплоенерго» стягнута заборгованість за спожиті послуги з централізова-ного теплопостачання за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 9281,33 гривні, з яких: 9085,85 гривень - основний борг, 74,60 гривні - сума втрат від інфляції, 120,87 гривень - 3% річних, а також стягнуто 2481,00 гривню сплаченого у дохід держави судового збору у зв`язку із поданням в суд цього позову.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції від 29 листопа-да 2022 року, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, стягнути на його користь витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим за неналежного дослідження дока-зів, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Надаючи до скарги копії оборотних відомостей, аналізуючи їх структуру, ОСОБА_1 стверджує про відсутність у нього боргу з оплати послуг централізованого теп-лопостачання. На його думку, надана позивачем оборотна відомість має ознаки підробки ( фальсифікації ). Разом із тим, ОСОБА_1 вважає протиправним погашення позивачем за рахунок його оплат послуги теплопостачання поперед-нього боргу за гаряче водопостачання, оскільки, як вказує скаржник, ухвалою суду у справі № 127/6933/18 скасований судовий наказ про стягнення із нього заборгованості за гаряче водопостачання, а отже відмовлено позивачу у стяг-ненні коштів боргу. ОСОБА_1 наводить власні розрахунки та роздуми щодо порядку зарахування коштів за надані йому і спожиті ним послуги, звер-тає увагу на невідповідності розрахунків позивача, наданих суду першої інстан-ції, та вважає, що з огляду на його власний математичний розрахунок заборго-ваність у нього відсутня, а послуги повністю оплачені.

Користуючись наданим цивільним процесуальним законом правом, забез-печеним ухвалою апеляційного суду від 09 січня 2023 року, КП ВМР «Вінниця-міськтеплоенерго» подало відзив на апеляційну скаргу, де зазначає про необ-грунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити скаргу без задово-лення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У відзиві вказується, що за-боргованість у ОСОБА_1 утворилася внаслідок неналежного виконання ним своїх зобов`язань щодо оплати послуги централізованого теплопостачання за укладеним та дійсним договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Із оборотної відомості слідує, що станом на грудень 2018 року відповідач мав заборгованість за централізоване тепло-постачання ( опалення та гарячу воду ) у загальній сумі 9545,23 гривень (дана сума обліковується єдиною загальною сумою). Позивач, керуючись пунктом одинадцятим укладеного між сторонами 20 серпня 2010 року договору, здійс-нені відповідачем платежі до травня 2020 року у загальній сумі 8913,40 гри-вень, а також частину платежу за травень 2020 року у сумі 631,83 гривні зара-хував у рахунок погашення заборгованості за централізоване теплопостачання за минулий період, тобто до грудня 2018 року. У зв`язку із цим, позивачем на-дана оборотна відомість за період з грудня 2018 року по жовтень 2021 року з обнуленим сальдо на початок грудня 2018 року. Станом на грудень 2018 року заборгованість відповідача за централізоване теплопостачання ( опалення та га-ряче водопостачання ) складала 9545,23 гривень. Протягом спірного періоду з грудня 2018 року по жовтень 2021 року за централізоване опалення ОСОБА_2 нараховано до сплати 23023,52 гривні, а за послугу з гарячого водопо-стачання нарахування відсутні. У цей же період ОСОБА_1 сплатив кошти у загальній сумі 19097,96 гривень, із яких 9545,23 гривень позивач зарахував у рахунок погашення заборгованості за минулий період - до грудня 2018 року, а платежі у загальній сумі 9552,72 гривень ураховані як оплата за договором у спірний період. Також позивачем враховано 2875,46 гривень субсидії та суму перерахунку у загальному розмірі 1509,47 гривень. Таким чином, станом на жовтень 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за централізоване теплопо-стачання склала 9085,86 гривень ( 9545, 23 гривень - заборгованість на грудень 2018 року + 23023,52 гривні - нарахування за централізоване опалення з грудня 2018 року до жовтня 2021 року включно - 19097,96 гривень сплачених коштів за період з грудня 2018 року по жовтень 2021 року - 2875,46 гривень субсидії - 1509,47 гривень перерахунку = 9085,86 гривень ). Крім того, постановлення судом ухвали про скасування судового наказу не свідчить про необґрунто-ваність вимог позивача, оскільки звернення до суду із заявою про видачу судо-вого наказу є диспозитивним правом.

17 січня 2023 року до суду надійшла відповідь ОСОБА_1 на відзив позивача на апеляційну скаргу, де, знову ж таки, скаржник вказує на неправо-мірність нарахування йому боргу за спожиті послуги, посилається на обсяги споживання гарячої води у 2016 році та списання за його рахунок витоків води по будинку на загальну суму 8417,36 гривень. ОСОБА_1 наголошує на необґрунтованості, на його думку, доводів позивача, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, не спростування позивачем відсутності у нього боргу. Звер-тає увагу, що судом першої інстанції усупереч норм процесуального законодав-ства не надана належна оцінка наявним у справі доказам, не перевірений наданий надавачем послуг розрахунок боргу.

Колегія суддів апеляційного суду, переглянувши у відповідності до части-ни першої статті 369 ЦПК України дану цивільну справу за наявними у ній ма-теріалами та доказами, ретельно проаналізувавши у сукупності наявні у ній по-зиції та доводи сторін, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах мотивів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з нормами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунт-уватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскаржуване відповідачем рішення суду першої інстанції повною мірою відповідає вказаним вимогам.

У справі мають місце наступні фактичні обставини.

Квартира АДРЕСА_2 забезпечується послу-гами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінниця-міськтеплоенерго». З особового рахунку № НОМЕР_1 убачається, що за зазна-ченою адресою зареєстрований та фактично проживає ОСОБА_1 , який є власником даного житлового приміщення. Згідно з оборотною відомістю за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 та розрахунку суми заборгованості за спожиті послуги з централізова-ного теплопостачання розмір заборгованості ОСОБА_1 за послуги з цен-тралізованого теплопостачання з урахуванням суми основного боргу, 3% річ-них та суми втрат від інфляції становить 9281,33 гривню, з яких: 9085,86 гри-вень - сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопоста-чання; 74,60 гривні - інфляційні втрати, 120,87 гривень - 3% річних від простро-ченої суми заборгованості.

Задовольняючи позовні вимоги КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», суд першої інстанції, керуючись нормами статей 526, 530, 625 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», положеннями Правил користу-вання приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідве-дення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, вважав доведеною та обгрунтованою наявну у відповідача заборго-ваність за надані йому послуги з централізованого теплопостачання, тому дій-шов висновку про можливість і необхідність її стягнення. Крім того, з огляду на існування простроченого виконання грошового зобов`язання суд визнав за мож-ливе відповідно до частини другої статті 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми, а також суму втрат від інфляції.

З висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішен-ні від 29 листопада 2022 року, колегія суддів апеляційного суду повністю пого-джується, оскільки вони є правильними, зробленими з урахуванням усіх фак-тичних обставин справи; суд не помилився у застосуванні до спірних право-відносин норм матеріального права, які їх регулюють, не порушив вимог проце-суального законодавства.

Між сторонами існують договірні відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямо-ваної на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статей 5 та 6 цього Закону до житлово-комунальних послуг нале-жать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природ-ного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізо-ваного водовідведення, поводження з побутовими відходами. Учасниками від-носин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі ( індивідуальні та колективні ), виконавець, управитель.

Виконавець комунальної послуги - це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником ( співвласником ) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єк-том нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних по-треб та з якою або від імені якої укладений відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги ( стаття 1 Закону України «Про житлово-кому-нальні послуги» ).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 7 зазначеного вище Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає передба-чений пунктом п`ятим частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні по-слуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до норм статті 19 Закону України «Про теплопостачання» спо-живач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Отже згідно із зазначеними нормами, чітко визначеними у законодавчому порядку, споживачі зобов`язані вчасно та у повному обсязі оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги.

Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що помешкан-ня ОСОБА_1 забезпечується послугами з теплопостачання на підставі укладеного та чинного договору від 20 серпня 2010 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Доказів про те, що по-слуги не надавалися чи про наявність звернень в установленому законодав-ством порядку з претензіями про надання неякісних житлово-комунальних по-слуг матеріали справи не містять. Відповідно щомісяця позивач нараховував по вказаному помешканню скаржника плату за надані та спожиті послуги з тепло-постачання. Однак кошти у якості оплати за такі послуги належним чином, у необхідних обсягах відповідачем не сплачувалися.

Згідно з пунктом сьомим Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 № 572, власник та наймач ( орендар ) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготов-лений виконавцем відповідно до типового договору. Відповідно до пункту ві-сімнадцятого Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і во-довідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календар-ний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк.

Згідно пункту 15.1 укладеного між сторонами договору від 20 серпня 2010 року передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно, в установлений дого-вором термін оплачувати надані послуги за встановленими тарифами; у разі прострочення платежів - сплатити пеню, а на вимогу виконавця ще й суму втрат від інфляції та 3% річних. Пунктом восьмим цього договору установлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць; споживач зобов`язаний вносити плату за надані послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк. Статтею 625 ЦК України установлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого ін-дексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від про-строченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`яза-нні установлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ).

Відповідно до статей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будин-ку (квартири), а також члени його сім`ї так само зобов`язані утримувати кварти-ру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Відповідно до статей 156, 162 вказаного Кодексу саме власник зобов`язаний забезпечувати своєчасне внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги. Такий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 12 червня 2020 року у справі № 712/8733/ 17 ( провадження № 61-1838св18 ).

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, вказана норма Закону встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг поза залежністю від того, чи корис-тується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користуван-ня та розпорядження майном.

Отже, ураховуючи положення статей 317, 322, 360 ЦК України, власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги незалежно від того, проживає/зареєстрований він у належ-ній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг.

Згідно з оборотними відомостями та розрахунком заборгованості, наявни-ми у матеріалах справи, у відповідача дійсно є заборгованість з оплати послуг з теплопостачання, розмір якої, з урахуванням суми основного боргу, 3% річних за період з грудня 2018 року по жовтень 2021 року становить 9281,33 гривню, з яких: 9085,86 гривень - сума заборгованості за спожиті послуги з централізова-ного теплопостачання, 74,60 гривні - втрати від інфляції, 120,87 гривень - 3% річних від простроченої суми заборгованості.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 вказує на від-сутність у нього зазначеного розміру заборгованості, що підтверджується від-повідними квитанціями про оплату послуг за спірний період, а надані позива-чем оборотні відомості є, зокрема, підробленими через незазначення у них да-них про оплату послуг.

Однак, із такими доводами скарги ОСОБА_1 колегія суддів апеля-ційного суду погодитися не може з огляду на наступне.

Як безумовно слідує із матеріалів справи, а саме з двох оборотних відомос-тей за особовим рахунком № НОМЕР_1 , за період з грудня 2018 року по жовтень 2021 року та за період із січня 2016 року по жовтень 2021 року послуги з цен-тралізованого теплопостачання оплачувалися відповідачем частково, а дані про проплати цілком відображаються у відомостях, що відповідно спростовує аргу-менти скарги. Часткова оплата послуг з централізованого теплопостачання не заперечується надавачем послуг.

Пунктом одинадцятим договору від 20 серпня 2010 року сторони у справі обумовили, що всі платежі за послуги з теплопостачання, що вносяться спожи-вачем на поточний рахунок виконавця, погашають заборгованість попереднього періоду при її наявності незалежно від призначення вказаного в платіжному документі платежу. Так, станом на грудень 2018 року у ОСОБА_1 була наявна заборгованість за централізоване теплопостачання, тобто опалення та гаряче водопостачання, що не спростовується жодними доказами скаржника. Ця заборгованість обліковується єдиною загальною сумою у розмірі 9545,23 гривень. Проте, на підставі уже згадуваного вище пункту одинадцятого дого-вору від 20 серпня 2010 року позивач здійснені відповідачем платежі з грудня 2018 року по березень 2020 року у загальній сумі 8913,40 гривень ( 1127,87 + 1250,66 + 349,98 + 783,59 + 614,36 + 101,71 + 101,71 + 101,71 + 101,71 + 101,71 + 101,71 + 1079,34 + 1033,43 + 1156,34 + 907,57 = 8913,40 ) та частину платежу за травень 2020 року у сумі 631,83 гривні, незважаючи на призначення платежу, зарахував у рахунок погашення заборгованості ( за опалення та гаряче водопостачання ), що мала місце до грудня 2018 року у розмірі 9545,23 гривень ( 8913,40 + 631,83 = 9545,23 ). Відповідно, станом на грудень 2018 року у від-повідача мало місце нульове сальдо за послуги централізованого теплопоста-чання - опалення.

За спірний період, тобто з грудня 2018 року по жовтень 2021 року, за цен-тралізоване опалення до сплати нараховано 23023,52 гривні. Слід зазначити, що нарахування за послугу гарячого водопостачання за цей же період узагалі не здійснювалися. Відповідач за період з грудня 2018 року по жовтень 2021 року ( за вирахуванням платежів з грудня 2018 року по березень 2020 року у загальній сумі 8913,40 гривень та частини платежу за травень 2020 року у сумі 631,83 гривні, що зараховані в оплату заборгованості до грудня 2018 року, у то-му числі і за гаряче водопостачання ) сплатив за послуги 9552,73 гривні. У лю-тому 2019 року нарахована субсидія у сумі 2875,46 гривень та проведений пе-рерахунок за грудень 2019 року - квітень 2020 року у сумі 1509,47 гривень. Та-ким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, заборгованість ОСОБА_3 за період з грудня 2018 року по жовтень 2021 року становить 9085,86 гривень ( 23023,52 - 9552,73 - 2875,46 - 1509,47 = 9085,86 ).

Доказів на спростування наявної заборгованості по оплаті комунальних по-слуг відповідачем не надано, а його власний розрахунок зводиться до особис-тих міркувань та переоцінки наявних доказів.

Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу КП ВМР «Вінницяміськ-теплоенерго» як позивача на необхідність приведення у відповідність до фак-тичних встановлених судом обставин платіжних документів стосовно оплати послуг відповідачем ОСОБА_1 за централізоване теплопостачання, що надходять йому для наступних оплат, оскільки, ураховуючи задоволення позов-них вимог КП ВМР «Вінницяміськтеплокомуненерго» у цій справі за період з 01 грудня 2018 року по 31 жовтня 2021 року включно у розмірі 9281,33 гривні ( дев`ять тисяч двісті вісімдесят одна гривня 33 коп. ), зарахування щомісячних оплат відповідачем у рахунок погашення заборгованості ( за опалення та гаряче водопостачання ), що мала місце до грудня 2018 року, зазначувана у єдиних рахунках за надані житлово-комунальні послуги після жовтня 2021 року забор-гованість у сумі 8417,36 гривень ( вісім тисяч чотириста сімнадцять гривень 36 коп. ) за послуги з гарячого водопостачання у ОСОБА_1 - відсутня.

Доводи апеляційної скарги про те, що питання заборгованості за гаряче водопостачання розглянуте судом шляхом постановлення судової ухвали від 06 червня 2018 року у справі № 127/6933/18 і, на думку скаржника, таким чином, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» відмовлено у стягненні з нього заборгова-ності, є неспроможними. Дійсно, ухвалою Вінницького міського суду Вінниць-кої області від 06 червня 2018 року у справі № 127/6933/18 задоволена заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуги з центра-лізованого теплопостачання. Виданий 10 квітня 2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/6933/17 судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» боргу за спо-житі послуги централізованого теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних на загальну суму 10517,48 гривень та судового збору у розмірі 176,20 гривень - скасований. Проте, скасування судом раніше виданого судо-вого наказу жодним чином не свідчить про необґрунтованість вимог стягувача і відсутність боргу ОСОБА_1 за спожиті послуги з централізованого теп-лопостачання.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду визнає доводи апеляційної скарги відповідача такими, що не заслуговують на увагу, вони не є достатніми, суттєвими для задоволення апеляційної скарги відповідача та ска-сування правильного, законного судового рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Ці доводи скарги об`єктивно є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, свідчать про незгоду скаржника із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні.

Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367 - 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Вінниць-кої міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого тепло-постачання - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передба-чених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський