Ухвала

Іменем України

10 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 505/313/17

провадження № 61-1713ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у складі колегії суддів: Назарової М. В., Кострицького В. В., Лозко Ю. П. у справі за позовом заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса до ОСОБА_1 , Подільської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення Котовської міської ради № 263 від 30 серпня 2007 року, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобов`язання усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року позов заступника військового прокурора Одеського гарнізону задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Котовської міської ради № 263 від 30 серпня 2007 року в частині затвердження ОСОБА_1 актів державної комісії по прийняттю в експлуатацію гаража № НОМЕР_1 площею 56,5 м за адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 13 вересня 2007 року, видане

ОСОБА_1 . Виконавчим комітетом Котовської міської ради. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди державі в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси у користування земельною ділянкою площею 56,5 м за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення за рахунок ОСОБА_1 кам`яної будівлі /гаражу/ площею 56,5 м за адресою: АДРЕСА_1 /територія військового містечка № НОМЕР_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У вересні 2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто.

04 січня 2023 року ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 січня 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що оскаржене рішення Красноокнянського районного суду Одеської області ухвалене 23 грудня

2019 року, повний текст оскарженої постанови складено 02 січня 2020 року, а апеляційну скаргу повторно подано у січні 2023 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення. При цьому, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у цій справі має процесуальний статус відповідача та оскаржуване рішення ухвалене за участі його представника ОСОБА_2 , а тому зазначене свідчить, що ОСОБА_1 був повідомлений про розгляд справи. Крім того ОСОБА_1 вже подавав апеляційну скаргу на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області ухвалене

23 грудня 2019 року у вересні 2020 року.

06 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 листопада 2022 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано норми ЦПК України, копію рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 не отримував, участь в судовому засіданні, на якому було ухвалено зазначене рішення його представника, не повинно обмежувати його право на отримання судового рішення. Ухвали Одеського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року та від 20 вересня

2021 року скаржник не отримував, про їх існування до грудня 2022 року не знав.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки (частина перша статті 64 ЦПК України).

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (частина п?ята статті 130 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що «виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення. Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи, участь у розгляді справи представника сторони відповідача

ОСОБА_1 свідчить про належне повідомлення про призначення такого розгляду на 23 грудня 2019 року, ОСОБА_1 оскаржував це рішення у вересні 2020 року, а тому апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення (понад 2 роки).

Тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від

10 січня 2023 року у справі № 505/313/17 за позовом заступника військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеса до ОСОБА_1 , Подільської міської ради Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення Котовської міської ради № 263 від 30 серпня 2007 року, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно та зобов`язання усунення перешкод у користуванні майном.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат