Справа № 308/282/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області - Малюк В.М., при секретарі судового засідання - Матіко Я.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , про забезпечення позову, до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду, оскільки в майбутньому має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування позовної заяви заявник значив, що він придбав земельну ділянку з кадастровим номером :31:001:0126 площею 0,0564 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 в березні 2016 року. Натомість ОСОБА_2 свою земельну ділянку з кадастровим номером 2110100 000:31:001:0127 площею 0,0883 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_2 , придбав 26.03.2021 р.

З того часу Відповідач перешкоджає йому користуватися належною на праві власності земельною ділянкою, видаляє межові знаки, які позивач намагається вже вдруге відновити в натурі (на місцевості) за документацією із землеустрою.

Зазначає, що між ними, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як суміжними землевласниками існує межовий спір, за вирішенням якого позивач звертався до ВК Ужгородської міської ради, до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, до повноважень яких віднесено вирішення таких спорів. Однак, йому відмовлено обома органами у його вирішенні. ОСОБА_1 збираються подальші докази для звернення до суду з позовом.

Вказує, що відповідач, усвідомлюючи наявність межового спору та відсутність узгодженої конфігурації спільної межі, починає самовільно, без погодження із позивачем як суміжним землевласником, здійснювати будівельні роботи із самостійного встановлення межі (паркану) на свій розсуд, що не відповідає відомостям Державного земельного кадастру. Про таке встановлення ОСОБА_2 не попереджав ОСОБА_1 , жодних повідомлень про такі дії, пропозиції для присутності, вирішення розбіжностей по межі тощо ним не вживалися.

29.12.2022 року, на суміжну з позивачем земельну ділянку, відповідачем були завезені будівельні матеріали, а сторонні особи, очевидно робочі-підрядники, почали улаштовувати ями та траншеї під фундамент, зокрема на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 .

Заявник зазначає, що будівництво паркану на бетонній основі на межі двох суміжних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , координати якої не відповідають даним ДЗК, позбавляє його варіанту простого виконання судового рішення у цій справі та можливості відновлення свого порушеного права на користування земельною ділянкою, а також перешкоджає ефективному його захисту.

З цих підстав, в порядку забезпечення майбутнього позову, заявник просить заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам змінювати на земельних ділянках з кадастровим номером :31:001:0126 та :31:001:0127 за адресою відповідно: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , вхідну групу, а саме: ворота та хвіртку для в`їзду/входу на вказані земельні ділянки та існуючі тверді межі (підпірні стінки) та заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці з :31:001:0126 в її межах, що містяться в Державному земельному кадастрі.

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.7 ст.153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до положень ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У свій заяві ОСОБА_1 просить забезпечити майбутній позов шляхом заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам змінювати на земельних ділянках з кадастровим номером :31:001:0126 та :31:001:0127 за адресою відповідно: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_2 , вхідну групу, а саме: ворота та хвіртку для в`їзду/входу на вказані земельні ділянки та існуючі тверді межі (підпірні стінки) та заборони ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці з :31:001:0126 в її межах, що містяться в Державному земельному кадастрі.

Разом з тим, запропонований вид забезпечення позову на вимогах закону не ґрунтується та їм не відповідає, меті передбаченій ч. 2 ст. 149 ЦПК України не слугує, оскільки заборона вчиняти дії на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , призведе до порушення його права вільно розпоряджатися, користуватися належним йому майном.

Натомість матеріали поданої заяви не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_2 здійснює будівництво не на своїй земельній ділянці.

З наданих ж суду фото доказів (фотографій) неможливо взагалі встановити, де саме проводяться будівельні роботи, на якій земельній ділянці та ким, що унеможливлює взяття до уваги вказаних доказів як належних. (ст. 77 ЦПК України).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

При вирішенні даної заяви, суд виходить з того, що правовий інститут забезпечення позову не може вирішувати усі правовідносини між сторонами або захищати усі без виключення права сторін від їх можливого порушення. Єдиною метою для забезпечення позову є не захист усіх прав і інтересів сторін, а виключно забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, за таких умов забезпечення позову застосовується у разі потенційного ризику неможливості виконання рішення суду, в незалежності від волі боржника.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище,ім`я та по батькові-для фізичних осіб)заявника,його місцезнаходження(для юридичних осіб)або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб),поштові індекси,ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України,реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України,номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти,за наявності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Як передбачено ч. 2 ст. 152 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Разом з тим, матеріали заяви не містять належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що роботи проводяться можливим відповідачем по справі та на належній позивачу земельній ділянці. (з долучених фотоматеріалів не можливо встановити, що будівельні роботи проводяться саме на вказаних суміжних земельних ділянках).

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів особи у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Всупереч викладеному, заявник не обґрунтував та не надав суду доказів, в чому полягає реальна загроза, що може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення, а тому у забезпеченні позову належить відмовити.

При цьому, суддя зауважує, що особа не позбавлена можливості у подальшому повторно ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення його позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі встановлення відповідних підстав для цього.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-154, 260,353 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , про забезпечення позову, до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк