ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/751/23 Справа № 183/265/21 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2021 року акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 19 липня 2013 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.

Вказували, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3,2.1.1.2.4 договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, у зв`язку із чим в подальшому кредитний ліміт було збільшено до 25 000 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 16 грудня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 37 291,32 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 28 270,41 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9 020,91 грн., та яку просили суд першої інстанції стягнути на власну користь.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився, що анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та зобов`язується виконувати їх вимоги; відсутність підпису позичальника під Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами не свідчить про неукладення договору, зважаючи на те, що вказаний договір є договором приєднання. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки, що свідчить про визнання ним укладення кредитного договору та згоду з його умовами. Наявна у матеріалах справи виписка по картковим рахункам відповідача свідчить про отримання ним коштів банку та їх користування. Вказує, що до матеріалів справи було додано Умови та правила надання банківських послуг, які діяли на час підписання відповідачем анкети-заяви. Відповідач не звертався до банку з метою розірвання договору, та здійснював погашення кредитних зобов`язань, що свідчить про те, що останній із умовами користування кредитом згодний. Розмір заборгованості відповідачем не спростований.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ ПриватБанк відповідач по справі не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 37 291,32 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2013 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву.

Відповідно до заяви, позичальник підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.16).

Станом на 16 грудня 2020 року виникла заборгованість у загальному розмірі 37 291,32 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 28 270,41 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 9 020,91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк, суд першої інстанції виходив із відсутні відомостей про те, який вид картки отримав відповідач, зокрема відсутня інформація про встановлений розмір кредитного ліміту на картку, а також розмір базової процентної ставки по кредиту. Крім того, заява не містить розміру пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів, а також нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Розрахунки заборгованості за кредитним договором №б/н від 19 липня 2013 року проведені позивачем станом на 31 травня 2015 року, станом на 30 вересня 2019 року та станом на 16 грудня 2020 року. В той же час, розрахунок заборгованості за кредитом проведено за період, починаючи з 12 грудня 2013 року по 16 грудня 2020 року, не охоплюючи період з 19 липня 2013 року. Крім того, з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідки про видані кредитні картки та їх перевипуск, а також виписки за договором вбачається, що 12 грудня 2013 року ОСОБА_1 відкрито стартовий картковий рахунок № НОМЕР_1 (кредитна картка), зі строком дії до 01/17, яка неодноразово перевипускалась, зі строком дії останньої до 03/22. При цьому, початковий кредитний ліміт в розмірі 300 грн. банком встановлений саме 12 грудня 2013 року на стартовий картковий рахунок № НОМЕР_1 (кредитну картку), який поступово банком збільшувався та 15 травня 2017 року становив 25 000,00 грн., а 13 травня 2019 року вже становив 0,00 грн. Суд зазначав, що встановлені ним обставини свідчать про те, що банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19 липня 2013 року, в той час як на підтвердження своїх позовних вимог посилається на докази, які підтверджують наявність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н. від 12 грудня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів факт погодження між сторонами процентної ставки за користування кредитом чи прострочення зобов`язання, оскільки на підтвердження цього банком було надано суду тільки виписку по рахункам, розрахунок заборгованості, довідку про умови кредитування та анкету-заяву, у якій зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність (а.с. 6-13, 16, 56-64).

При цьому, у вказаній анкеті-заяві відсутні дані про те, який тип картки виявив бажання оформити ОСОБА_1 , оскільки відповідні графи анкети-заяви пусті, зокрема строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір процентів за прострочення виконання зобов`язання, пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованості за простроченими відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов

та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)

і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг

з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови

та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі

№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (19 липня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19 січня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що, підписуючи анкету-заяву, відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису ОСОБА_1 , тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними.

Надаючи оцінку, долученій банком, виписці по картковим рахункам відповідача та довідкам про видачу кредитних карток та зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, колегія суддів зауважує, що згідно вказаних банківських документів вбачається, що на підставі анкети-заяви, підписаної 19 липня 2013 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та надано кредитну карту із номером НОМЕР_1 на яку згідно довідки та банківської виписки було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн.

В той же час, досліджуючи надану банком виписку, колегія суддів встановила, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами банку, зокрема з 12 грудня 2013 року по 31 травня 2014 року, після чого кредитними коштами банку по цій картці не користувався та заборгованості не мав.

Як вбачається з виписки по картковому рахунку станом на дату 31 травня 2014 року мав позитивний баланс 17,66 грн.

Доказів перевипуску картки з номером НОМЕР_1 на будь-яку іншу, із зазначенням нових реквізитів картки, банком не надано.

Більш того, вказані довідки є суперечливими, оскільки містять протилежні відомості. Так, згідно довідки про видачу кредитних карток вбачається, що відповідач користувався карткою з номером НОМЕР_1 , строк дії картки до січня 2017 року, при цьому вказано, що перевипуск картки відбувся 21 травня 2014 року, в той же час з яких підстав було здійснено перевипуск картки зважаючи на те, що строк дії картки не закінчився, матеріали справи не містять. У разі звернення позичальника з метою дострокового перевипуску картки має бути відповідна заява про це, яка банком надана не було.

При цьому, незважаючи на те, що перевипуск якої було здійснено 21 травня 2014 року, згідно довідки про встановлення кредитного ліміту вбачається, що відповідач користувався вищевказаною карткою до 13 травня 2019 року, відомості про перевипуск картки та встановлення на нову картку кредитного ліміту там відсутні.

Більш того, колегія суддів зауважує, що незважаючи на те, що згідно доводів банку, остання була перевипущена 21 травня 2014 року, тобто з цього строку можливість її використання відсутня, згідно виписки вбачається факт здійснення транзакції на 31 травня 2014 року на суму 4 000 грн. та на 8,45 грн. - 08 грудня 2014 року.

Окремо, колегія суддів звертає увагу, що виписка по рахунку, яка на відміну від внутрішніх довідок банку є первинним банківським документом, встановлює факт того, що після з 31 травня 2014 року року до 01 вересня 2020 року, тобто приблизно 6 років, відповідач взагалі послугами банку з кредитування не користувався, активність по рахунку була припинена, що свідчить про те, що останній виконавши свої зобов`язання по кредитному договору б/н від 19 липня 2013 року, припинив відповідне зобов`язання та карткою не користувався в подальшому.

При цьому, правову природу карткового рахунку з номером НОМЕР_1 неможливо встановити з матеріалів справи, що не виключає можливості повторного укладення кредитного договору з банком, який не є предметом дійсного позову.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.