Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/382/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року Ржищівський міський суд Київської області в складі :

головуючого судді- Козіної С.М.,

за участі:

секретаря- Папенко О.О.,

позивача - ОСОБА_1 (не з`явився),

представника відповідача - (не з`явився),

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні Ржищівського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява. Позивач мотивував позовні вимоги тим, що відповідно до рішення ржищівської міської ради Київської області № 2885-63-05 від 10 вересня 2010 року його батьку ОСОБА_2 , як суб`єкту підприємницької діяльності, було надано дозвіл на розробку проектної документації щодо встановлення малої архітектурної форми павільйону для провадження підприємницької діяльності на земельній ділянці по АДРЕСА_1 . Цим рішенням його також зобов`язали укласти договір строкового сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми павільйону площею 30 кв.м. 1 листопада 2010 року між ФОП ОСОБА_2 та Ржищівською міською радою укладено Договір № 2 про встановлення особистого строкового сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми. На підставі вищезазначеного рішення, Ржищівським міським головою видано дозвіл № 1/11 від 06 червня 2011 року, погоджений з КП "ККП м. Ржищева", Цехом електрозв`язку № 13, Кагарлицькою ФЕГ ВАТ "Київоблгаз", ЦЕС НЕК "Укренерго", Цехом лінійно-кабельних спору № 3 ЦТЕСЗЛ, РЕМ, на встановлення тимчасового торгівельного павільйону. Після отримання дозволу, КП Архітектурно-планувальне бюро "Агропроект" розроблено паспорт прив`язки малої архітектурної форми. після чого на цій земельній ділянці було збудовано одноповерхову будівлю (торгівельний павільйон), яка має загальну площу 24,3 кв.м. 26 жовтня 2011 року рішенням ржищівської міської ради № 618-16-06 продовжено термін дії встановленого строкового сервітуту до 28 жовтня 2015 року та укладено договір строкового сервітуту на новий термін. В подальшому, в зв`язку з неможливістю підприємницьку діяльність за станом здоров`я, батько позивача припинив діяльність. У зв`язку з цим 12 червня 2015 року Ржищівською міською радою прийнято рішення про дострокове розірвання договору строкового сервітуту. Оскільки на момент прийняття цього рішення, на вищезазначеній земельній ділянці, батьком позивача вже був побудований торгівельний павільйон. на цьому ж засіданні Ржищівської міської ради Київської області прийнято рішення № 3082-72-06. відповідно до якого позивачу, надано дозвіл на укладання договору строкового сервітуту на вищезазначену земельну ділянку, площею 30 кв.м для обслуговування та експлуатації торгівельного павільйону по АДРЕСА_2 . На підставі вищезазначено рішення, 5 серпня 2015 року між позивачем та Ржищівською міською радою укладено договір строкового сервітуту № 80 про передачу в платне сервітутне користування земельної ділянки для встановлення, обслуговування та експлуатації тимчасової споруди. 7 серпня 2015 року відділом містобудування та архітектури. житлово-комунального господарства та роботи з ОСББ виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області розроблено паспорт прив`язки тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності в АДРЕСА_2 . Отримавши вищезазначені дозволи, позивачем було замовлено будівельно-технічне обстеження об`єкту будівництва за адресою АДРЕСА_2 , в результаті чого 2 вересня 2015 року було складено звіт про проведення технічного обстеження та встановлено характеристики об`єкту. Також 11 серпня 2015 року було виготовлено технічний паспорт об`єкту, надано висновок, що він придатний для подальшого використання та визначено, що даний об`єкт є капітальною спорудою, збудованою без дозволу на виконання будівельних робіт. Позивачем було подано до Департаменту ДАБІ у Київській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, але 31 грудня 2015 року її було повернуто позивачу на доопрацювання та повідомлено, що відповідно до п. 9 "Перехідних положень" Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", орган державного архітектурно-будівельного контролю приймає в експлуатацію об`єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт до 31 грудня 2015 року. Таким чином, позивач не мав змоги доопрацювати та повторно подати декларацію в зв`язку з закінченням терміну на звернення. З 2015 року позивач постійно користується нерухомим майном, а саме: торгівельним павільйоном та земельною ділянкою. на якій він розміщений, сплачує всі необхідні платежі. Але до теперішнього часу позивач не має можливості укласти договір оренди земельної ділянки, оскільки на земельній ділянці розміщено не тимчасову, а капітальну споруду і позивач не має права власності на даний об`єкт. Оскільки позивач не має змоги ввести в експлуатацію будівлю загальноприйнятим декларативним шляхом та в подальшому зареєструвати право власності на неї, а тому він вимушений звертатися до суду з відповідним позовом.

Позивач, посилаючись на ст. 181, 376 ЦК України, правову позицію, висловлену ВСУ в справі № 6-1328цс15, просив визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: торгівельний павільйон, загально площею основи 28,7 кв. м, площею приміщення 24,3 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

У судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника Ржищівської міської ради Київської області, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи, що визнання Ржищівською міською радою Київської області позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання відповідачем позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному громадянину України непорушність права приватної власності, і ніхто не може бути протиправно позбавлений його права власності.

Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності передбачає дотримання певної процедури, з якою закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, при застосуванні цієї норми суд повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у яких передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до п. 10 Порядку прийняття в екслуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 08.09.2015 № 750, у випадку визання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами технічного обстеження.

У п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України", роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі. що відповідно до статті 26 Закону України "Про основи містобудування", спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене право було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.09.2019 справа № 309/3887/17.

Разом з тим, з урахуванням положень вимог статті 15 Цивільного кодексу України, статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відповідно до пункту статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» встановлено, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.

Судом встановлено, що власником земельної ділянки, розташованої під спірним об`єктом самочинного будівництва, є Ржищівська міська рада, представник якої визнав позов про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна за набувальною давністю.

За змістом ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Керуючись ст. 328, 335, 344 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 81, 82, 128, 247, 258, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) право власності на самочинно збудоване нерухоме майно: торгівельний павільйон, загальною площею основи 28,7 кв.м., площею приміщення 24,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя