ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/777/23 Справа № 932/2568/22 Категорія 27 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву № б/н від 18 червня 2012 року.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 07 лютого 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 12 838,90 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 580,20 грн., заборгованості за простроченими процентами у розмірі 1 258,70 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, у зв`язку із відсутністю передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у заяві від 18 червня 2012 року, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями. Також відсутні підстави для стягнення заборгованості по простроченим процентам, нарахованим за користування кредитом, оскільки відсутні належні докази щодо погодження сторонами їх розміру та механізму сплати.

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ Приватбанк" звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не досліджено належним чином надані банком докази видачі відповідачу кредитних коштів та користування останнім кредитними коштами, а тому дійшов передчасних висновків про відсутність підстав для задоволення позову, звільнив відповідача від відповідальності за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Судом встановлено, що 18 червня 2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме 15 червня 2021 року кредитний ліміт становив 12 000,00 грн., 01 липня 2021 року зменшено до 0, 00 грн. (а.с.13).

Матеріалами справи, зокрема, довідкою про перевипуск кредитних карт підтверджується термін дії картки, а саме 06 серпня 2020 року перевипущено карту зі строком дії до 04/24 (а.с.12).

Згідно приведеного розрахунку заборгованості станом на 07 лютого 2022 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 12 838,90 грн., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 580,20 грн., та заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 1 258,70 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилався на безпідставність таких вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача з їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 18 червня 2012 року.

Проте, колегія суддів не погоджується цілком з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

У анкеті-заяві позичальника від 18 червня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом.

Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором посилається на Тарифи та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, як невід`ємні частини договору.

Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Тарифами та Витягом з Умов та Правил у АТ КБ «Приватбанк» ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про нарахування процентів, надані банком Умови та Правила надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

На підставі вище наведеного, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами, оскільки їх нарахування не підтверджено належними доказами.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у ст. 3 ЦК України.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості по процентам, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Разом з тим, як вбачається із заяви-анкети № б/н від 18 червня 2012 року, остання містить анкетні відомості про відповідача, а також позначку навпроти типу картки: Платіжна картка Кредитка Універсальна та бажаний кредитний ліміт 1 500 грн. (а.с.14).

Згідно приведеного банком розрахунку заборгованості, у відповідача існує заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 11 580,20 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Судом встановлено, що кредитна картка відповідача була відкрита 18 червня 2012 року та перевипускалася, останній раз у 2020 році, термін дії останньої до квітня 2024 року. ОСОБА_1 встановлювався кредитний ліміт, який станом на 2021 рік максимально досягав 12 000 грн.

Згідно виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 , останній активно користувався кредитними коштами (отримував готівку у банкоматі, купував товари, перераховував кошти на інші рахунки тощо та частково здійснював повернення коштів банку), внаслідок чого і виникла заборгованість за тілом кредиту, яку ОСОБА_1 отримав і не повернув банку.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відмовляючи у задоволенні вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд виходив із безпідставності заявлених вимог, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті в анкеті-заяві від 18 червня 2012 року.

Разом з тим, як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості її облік банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості по тілу кредиту та простроченної заборгованості по тілу кредиту, які у сумі визначають загальний розмір заборгованості позичальника за тілом кредиту. Заборгованість у розмірі 11 580,20 грн. (прострочене тіло кредиту) і 0 грн. (поточне тіло кредиту) є складовими загальної заборгованості по тілу кредиту, який ОСОБА_1 отримав і не повернув банку. Суд першої інстанції помилково вважав, що заборгованість за простроченим тілом кредиту не підлягає стягненню з відповідача і безпідставно відмовив у стягненні цієї суми на користь позивача.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка складає 11 580,20 грн.

З урахуванням наведених вище обставин, беручи до уваги розрахунок банку суми заборгованості відповідача, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 11 580,20 грн.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині вирішення позовних про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту з ухваленням у скасованій частині нового рішення про задоволення вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про ухвалення нового рішення, слід змінити розподіл судових витрат та стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно розміру задоволених позовних вимог (90,1%) витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та переглядом у суді апеляційної інстанцій у розмірі 5 588,45 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26 серпня 2022 року в частині відмови стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 11 580,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 588,45 грн.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова