Ухвала

Іменем України

26 січня 2023 року

м. Київ

справа № 509/952/21

провадження № 61-797ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанови Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову та за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування заходів забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»

(далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним договору відступлення права вимоги, укладеним

17 грудня 2012 року між АТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи»

в частині передачі зобов`язань за кредитним договором від 31 травня

2007 року, укладеним між АТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 .

У березні 2021 рокуОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій:

- щодо земельної ділянки (кадастровий номер :50:003:0019), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 111827, виданого 04 липня 2007 року;

- щодо садового будинку, загальною площею 301 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

Овідіопольський районний суд міста Одеси своєю ухвалою від 29 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнив.

Заборонив посадовим особам вчиняти реєстраційні дій щодо земельної ділянки (кадастровий номер :50:003:0019), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 111827, виданого 04 липня

2007 року.

Заборонив посадовим особам вчиняти реєстраційні дії щодо садового будинку, загальною площею 301 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

Ухвала Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2021 року мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, з урахуванням обсягу позовних вимог, отже, вимоги позивача стосовно застосування заходів забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти певні дії підлягають задоволенню.

Не погодившись з ухвалою Овідіопольського районного суду міста Одеси від 29 березня 2021 року, ТОВ «Кредитні ініціативи» оскаржило її в апеляційному порядку.

У січні 2022 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2021 року.

Овідіопольський районний суд Одеської області своєю ухвалою від 28 січня 2022 року заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування заходів забезпечення позову задовольнив.

Скасував заходи забезпечення позову у вигляді:

- заборони посадовим особам вчиняти реєстраційні дій щодо земельної ділянки (кадастровий номер :50:003:0019), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 111827, виданого 04 липня

2007 року;

- заборони посадовим особам вчиняти реєстраційні дії щодо садового будинку, загальною площею 301 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

Не погодившись з ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2022 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

Одеський апеляційний суд своєю постановою від 05 грудня 2022 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задовольнив.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2021 року про забезпечення позову скасував, у задоволенні заяви

ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовив.

Постанова Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року мотивована тим, що заявлені позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання. Забезпечення позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги кредитором новому кредиторові шляхом заборони посадовим особам вчиняти реєстраційні дії на земельну ділянку та садовий будинок не відповідає визначеному частиною третьою

статті 150 ЦПК України принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами. Заявлений ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову обмежив права нового кредитора, унеможливив виконання рішення суду в іншій справі № 520/8768/16-ц про стягнення кредитної заборгованості, порушив конституційний принцип обов`язковості виконання судових рішень. Тому заявлені вимоги заяви про забезпечення позову не підлягають задоволенню.

Одеський апеляційний суд своєю постановою від 05 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня

2022 року про скасування заходів забезпечення позову залишив без змін.

У касаційній скарзі, поданій 02 січня 2023 року, ОСОБА_1 просить скасувати постанови апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на порушення судом норм процесуального права.

Крім того, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 705/4132/19 (провадження

№ 61-317сво21).

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 подав до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що у день розгляду справи знаходився на стаціонарному лікуванні. Проте, апеляційний суд необґрунтовано відхилив вказане клопотання, розглянув справу за його відсутності, що призвело до неправильного вирішення справи по суті та порушило право заявника надати пояснення щодо суттєвих обставин справи.

Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи вказаного клопотання, суд приходить до висновку, що відсутня необхідність для поновлення скаржнику строку на касаційне оскарження, оскільки він не пропущений.

Щодо оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року, якою залишено без змін ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 січня 2022 року (заява про скасування заходів забезпечення позову)

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову.

Частиною першою першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про скасування забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, касаційному оскарженню не підлягає. Тому постанова суду апеляційної інстанції прийнята апеляційним судом за результатами перегляду такої ухвали також не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду

від 05 грудня 2022 року (заява про скасування заходів забезпечення позову) необхідно відмовити.

Щодо оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року, якою скасовано ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 29 березня 2021 року (заява про забезпечення позову)

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що у касаційному порядку можуть окрім інших переглядатися ухвали суду апеляційної інстанції щодо забезпечення позову (тобто, як ухвали, якими задоволено заяву про забезпечення позову, так і ухвали, якими відмовлено у такому забезпеченні), а також постанови суду апеляційної інстанції, якими скасовано вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року (заява про забезпечення позову) слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги, укладеного 17 грудня 2012 року

між АТ «Промінвестбанк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» в частині передачі зобов`язань за кредитним договором від 31 травня 2007 року, укладеним між АТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_1 .

Отже, заявлені позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання.

Забезпечення позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги кредитором новому кредиторові шляхом заборони посадовим особам вчиняти реєстраційні дії щодо земельної ділянки та садового будинку, не відповідає визначеному частиною третьою статті 150 ЦПК України принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти чи заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права

(стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий

і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним

і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб правового захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні такої заяви, апеляційний суд виходив з того, що заявлений ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову обмежив права нового кредитора, унеможливив виконання рішення суду в іншій справі № 520/8768/16-ц про стягнення кредитної заборгованості, порушив конституційний принцип обов`язковості виконання судових рішень.

За таких обставин безпідставне застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти певні дії може спричинити порушення прав та законних інтересів нового кредитора і не гарантуватиме виконання можливого рішення суду.

За наведених обставин, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо земельної ділянки та садового будинку.

У постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 705/4132/19 (провадження

№ 61-317сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що у випадку закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої

статті 255 ЦПК України суд касаційної інстанції наділений повноваженнями постановити ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи. Враховуючи, що розгляд справи не завершений, судове рішення по суті не прийнято, а, отже, й потреба у забезпеченні позову не відпала, підстави для скасування заходів забезпечення позову, про що зазначено у

частині дев`ятій статті 158 ЦПК України, у зв`язку із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, відсутні, оскільки розгляд справи не завершений.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону небудь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Посилання в касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі

№ 705/4132/19 (провадження № 61-317сво21), колегія суддів відхиляє, оскільки правовідносини у зазначеній справі та у справі, яка переглядається, не є подібними.

Разом з тим, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, колегія суддів не бере до уваги з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням (абзац другий статті 366 ЦПК України).

Згідно зі статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи у разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У постанові від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що слід розмежовувати порядок проголошення судового рішення (скороченого або повного) у разі явки учасників справи у судове засідання та складання повного судового рішення, за відсутності учасників справи. Порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України).

Отже, датою ухвалення призначеного у судове засідання на 17 листопада 2022 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового

рішення - 05 грудня 2022 року.

З огляду на постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року, апеляційний суд зазначив, що справа № 509/952/21 в провадженні суду апеляційної інстанції знаходиться з лютого 2022 року, призначена до розгляду на 17 листопада 2022 року.

ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції 17 листопада 2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно. Також інформація про дату, час і місце судового засідання доступна на веб-порталі «Судова влада».

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи, оскільки знаходився на стаціонарному лікуванні.

ТОВ «Кредитні ініціативи» також не з`явилося у судове засідання.

Перевіривши причини неявки сторін в судове засідання, апеляційний суд вважав можливим розглянути справу за їх відсутності.

ЄСПЛ в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, суд апеляційної інстанції, урахувавши наявність у матеріалах справи достатньої кількості доказів для встановлення фактичних обставин справи, доводи ТОВ «Кредитні ініціативи», викладені у апеляційній скарзі, а також з огляду на положення частини другої

статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони позивача.

Перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що розгляд справи за його відсутності позбавив можливості надати пояснення щодо суттєвих обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті скарг, Верховний Суд ураховує, що заявник, крім зазначених посилань, не навів обставин, які дійсно були відомі лише йому та які, з урахуванням їх доказової значимості, мали б вирішальний вплив на результати розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин та з урахуванням вказаних норм процесуального права ухвала суду першої інстанції про скасування забезпечення позову, після її перегляду в апеляційному порядку, касаційному оскарженню не підлягає. Тому постанова суду апеляційної інстанції прийнята апеляційним судом за результатами перегляду такої ухвали також не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року (заява про скасування заходів забезпечення позову) слід відмовити.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року (заява про забезпечення позову) є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження також слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанови Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про захист прав споживачів, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову та за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування заходів забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк