Справа № 203/773/22
Провадження № 2/0203/221/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

31.10.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сливчук В.В.,

за участі:

представника позивача Забари А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання провести приватизацію квартири,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась представник позивача ОСОБА_1 адвокат Забара Альона Володимирівна з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання провести приватизацію квартири, в якому, з урахуванням редакції позовної заяви від 15.09.2022 року та ухвал суду від 26.10.2022 року та від 07.07.2023 року, просить суд:

- визнати дії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради щодо відмови у приватизації квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 незаконними;

- зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням редакції позовної заяви від 15.09.2022 року та ухвал суду від 26.10.2022 року та від 07.07.2023 року, представник позивача зазначила, що на думку сторони позивача, відповідач відмовив в передачі квартири в приватну власність неправомірно, обмежив законні права позивача на отримання у власність квартиру, надав відмову, яка не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Тому порушені права позивача підлягають захисту в судовому порядку.

Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позовну заяву.

Під час судового засідання представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, підстави звернення до суду з позовом пояснила суду таким чином, як про це вказано вище. Також представник позивача пояснила, що позивач є наймачем спірної квартири та живе у ній з дитинства. Його бабуся була основним квартиронаймачем. Бабуся та мати позивача померли, а єдиним зареєстрованим користувачем квартири є позивач. Під час надання документів для проведення приватизації спірної квартири позивач надав відповідачу всі наявні у нього документи, зокрема, договір найму від 1963 року. Проте він отримав відмову у приватизації квартири, а тому єдиний спосіб захисту його порушеного права є звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача провести приватизацію квартири.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.02.2022 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Екологія-Д» належним чином завірені копії: договору найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_2 (зараз АДРЕСА_3 ), який укладався з ОСОБА_2 (відповідно до витягу з ДРАЦС дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ); ордеру або інших документів, які укладались на зміну особового рахунку в кв. АДРЕСА_2 (зараз АДРЕСА_3 ); копію документів, які подавались ОСОБА_2 для зміни умов договору найму квартири АДРЕСА_1 .

31.05.2022 року засобами електронного зв`язку на виконання ухвали суду від 18.02.2022 року ТОВ «Екологія-Д» було надано суду належним чином засвідчені копії документів, які укладались на зміну особового рахунку в квартирі АДРЕСА_2 (зараз АДРЕСА_3 ), та повідомлено суд про те, що у ТОВ «Екологія-Д» відсутні оригінали або копії запитуваних документів, а саме: договору найму житлового приміщення, який укладався з ОСОБА_2 , ордеру щодо квартири, копій документів, що подавались ОСОБА_2 для зміни умов договору найму квартири.

Ухвалою суду від 19.10.2022 року було задоволено клопотання представника позивача про заміну відповідача в цивільній справі та замінено первісного неналежного відповідача Дніпровську міську раду на належного відповідача Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.

Ухвалою суду від 07.07.2023 року було прийнято до розгляду змінену редакцію позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.07.2023 року було закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У чергове судове засідання, призначене на 31.10.2023 року, з`явилась представник позивача.

Представник відповідача не з`явився у судові засідання 19.09.2023 року та 31.10.2023 року, після призначення справи до судового розгляду по суті, відзив на позов не подав, причини неявки суду не повідомляв, хоча був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи.

Суд за наявності підстав, визначених ст. ст. 280-283 ЦПК України, з урахуванням позиції сторони позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи за наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Під час судового розгляду справи по суті суд заслухав усні пояснення представника позивача по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, оголосив судові дебати та заслухав заключне слово представника позивача, та 31.10.2023 року у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 08.12.2021 року є єдиним користувачем квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований за вказаною адресою з 23.11.1989 року, проживає в ній як член сім`ї наймача після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , та була зареєстрована за вказаною адресою з 17.06.1976 року, знята з реєстрації 11.05.2019 року. Основним квартиронаймачем спірної квартири значиться бабуся позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При цьому договір найму житлового приміщення в будинках державних установ та підприємств від 10.01.1963 року був укладений між Домогосподарством №11 УЖКГ в особі управляючого будинками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка є прабабусею позивача.

З метою зміни особового рахунку в квартирі АДРЕСА_1 , до заступника директора Південного машинобудівного заводу із заявою від 12.12.1972 року звернулась бабуся позивача ОСОБА_8 (після шлюбу ОСОБА_2 ) та надано вказівку про переоформлення особового рахунку відповідно до рішення керівництва заводу від 14.12.1972 року, з матері ОСОБА_7 на доньку ОСОБА_8 , підстава ст. 299 ЦК УРСР, передані документи: лист Придніпровського філіалу «Іпромашпром», ордер, свідоцтво про смерть ОСОБА_7 . Факт зміни особового рахунку на ім`я ОСОБА_2 підтверджується довідкою ТОВ «Екологія-Д» №35 від 29.07.2021 року.

Інші правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, ордер на право вселення та проживання у квартирі, виданий на ім`я ОСОБА_7 , у КП «ДМБТІ» ДМР відсутній.

Позивач станом на 11.02.2022 року не має у власності жодного нерухомого майна та станом на 01.11.2021 року не використав житловий чек за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до відомостей, наданих АТ «Ощадбанк».

Позивач звертався до міського голови Філатова Б.А. із нотаріально посвідченою заявою від 29.07.2021 року про надання дозволу на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , а також до відповідача із заявою про приватизацію вказаної квартири від 20.11.2021 року.

Проте листом від 26.11.2021 року №3/16-5737 «Про розгляд заяви» представнику позивача Департамент житлового господарства ДМР повідомив, що наданий пакет документів має недоліки, відсутня копія ордера, засвідчена належним чином, відсутні довіреність та документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України довіреної особи ОСОБА_9 , не встановлено та не значиться наймач. У зв`язку з цим, відповідач зазначив, що відсутні правові підстави для підготовки проєкту рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради про зміну умов договору найму.

Також листом від 20.01.2022 року №3116-390 «Про розгляд заяви» відповідач повідомив позивача про те, що в поданому пакеті документів заява на приватизацію оформлена неналежним чином, відсутній документ, який підтверджує набуття позивачем статусу наймача. Підставою відмови у наданні адміністративної послуги є ненадання необхідних документів у повному обсязі.

Це підтверджується копіями: свідоцтва про народження від 15.04.2021 року, серії НОМЕР_1 (повторно), заяви від 29.07.2021 року №3737, договору найму від 10.01.1963 року з додатками до нього: акту здачі-приймання квартири або кімнати від 10.01.1963 року, опису предметів та обладнання місць загального користування, довідок про реєстрацію місця проживання особи від 20.04.2021 року, про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 07.05.2021 року та від 08.12.2021 року, викопіювання з поверхового плану будови квартири, технічного паспорту на квартиру від 10.03.2021 року, висновком з технічної інвентаризації від 29.03.2021 року, свідоцтва про смерть від 30.03.1990 року, серії НОМЕР_2 , свідоцтва про смерть від 12.03.2019 року, серії НОМЕР_3 , листа від 26.11.2021 року №3/16-5737, заяви від 20.11.2021 року, листів КП «ДМБТІ» ДМР від 21.05.2021 року №5904, від 27.10.2021 року №14433/1, витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, довідки від 01.11.2021 року №103.22-10/945/2021-03/вих АТ «Ощадбанк», особистого рахунку квартиронаймача о/р НОМЕР_4 ОСОБА_2 зі складом родини: ОСОБА_1 (одна особа), заяви від 12.12.1972 року з висновком від 12.12.1973 року та додатком, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.02.2022 року, заяви від 20.01.2022 року №3116-390, листів-відповідей на запити представника позивача адвоката Забари А.В. від КП «Дніпроводоканал», ПрАТ ПЕЕМ «Центральна енергетична компанія» від 04.06.2021 року, Департаменту житлового господарства ДМР, ЖП «Жилсервіс-Дніпро» ДМР, Державного архіву Дніпропетровської області Дніпропетровської обласної державної адміністрації.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання провести приватизацію спірної квартири.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами, встановленими частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-ХII (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни та члени їхніх сімей, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до цього Закону за рішенням місцевої ради.

Приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація здійснюється шляхом:

безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Згідно із статтею 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

За змістом частини 3 статті 9 Житлового кодексу УРСР від 30 червня 1983 року №5464-X (далі ЖК УРСР, в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Згідно з частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Рішенням Конституційного Суду України (далі КСУ) у справі №15-рп/2010 від 10.06.2010 року визначено, що в аспекті конституційного звернення положення ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року №2482-XII, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:

- громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;

- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;

- у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;

- весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Відповідно до підпунктів 3.1.36.3., 3.1.36.4. пункту 3.1 розділу 3 Положення про Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 21.12.2016 року №33/17, до функцій Департаменту належить, зокрема, здійснення підготовки проєктів розпоряджень органу приватизації про передачу квартир (будинків) у власність громадян, підготовки проєктів рішень міської ради з питань надання дозволу на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста.

Відповідно до пунктів 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року №109/17404 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Громадянин подає до органів приватизації такі документи, в тому числі, довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно з частиною 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 25 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» встановлено, що спори, пов`язані з порушенням житлових прав громадян, які вимушені проживати в гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, незалежно від форми власності, розглядаються та вирішуються в судовому порядку, якому може передувати досудовий розгляд, що здійснюється відповідно до ст. 26 цього Закону. Громадяни, які вважають, що їх житлові права чи житлові права членів їх сімей порушені, мають право для вирішення спорів звертатися безпосередньо до суду.

Згідно із частиною 11 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

За правовою позицією ВП ВС, викладеною у постанові від 20.06.2018 року, справа №200/18858/16-ц, провадження № 14-165цс18, з аналізу вимог статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи, оскільки за своєю правовою природою приватизація житла є правочином, за яким особа безоплатно, у межах норм, встановлених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» набуває у власність житлове приміщення, яке перебуває у його правомірному користуванні.

У такому випадку це спір про право цивільне, хоч у ньому й бере участь суб`єкт публічного права, адже спірні правовідносини врегульовано нормами ЖК УРСР і стосуються захисту житлових прав особи, що є вирішальним. У таких спорах орган місцевого самоврядування реалізує свої повноваження власника державного житлового фонду, тобто перебуває з громадянином не в публічно-правових, а у приватноправових відносинах. Тому справи за позовами про зобов`язання провести приватизацію квартири розглядаються у порядку цивільного судочинства.

Аналіз встановлених обставин справи, викладених вище норм чинного законодавства України вказує, що позивач зберіг право на займане ним житло, має право на його приватизацію.

Суд, вирішуючи спір по суті, бере до уваги те, що позивач надав відповідачу всі необхідні та наявні у нього документи на квартиру до заяви про приватизацію нерухомого майна. Суд враховує те, що позивач був зареєстрований у квартирі з 1989 року разом з матір`ю, вселився у вказане житло на законних підставах як член сім`ї наймача. Оскільки первісним наймачем квартири була прабабуся позивача, з якою був укладений договір найму квартири у 1963 році. Після смерті прабабусі позивача наймача квартири було змінено на бабусю позивача ОСОБА_10 за її заявою від 12.12.1972 року, на ім`я якої і був переоформлений особовий рахунок.

Натомість відповідач безпідставно відмовив позивачу у зміні умов договору найму квартири за його заявою від 29.07.2021 року, та така відмова не базується на вимогах закону, тобто є протиправною. Позивач протягом тривалого часу добросовісно користується спірною квартирою, яка є його єдиним житлом, не використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді за адресою: АДРЕСА_3 .

Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність захисту порушених житлових прав позивача в обраний ним спосіб захисту, а відповідачем не доведено зворотного.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність задоволення у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 , та визнання протиправними дій Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради щодо відмови у приватизації квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язання Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 137, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання провести приватизацію квартири задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради щодо відмови у приватизації квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради провести приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Воскресенська, 16; ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 14.11.2023 року.

Суддя Ф.М. Ханієва