Справа № 304/1646/22 Провадження № 2/304/60/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2023 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/1646/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому також просить залишити синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживати разом з ним.

Позовні вимоги мотивує тим, що 19 листопада 2011 року з відповідачкою у справі він зареєстрував шлюб. Від цього шлюбу в них народилося двоє синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що причиною звернення з цією позовною заявою до суду послужило те, що 08 січня 2022 року відповідачка виїхала за кордон на заробітки та з того часу додому не поверталася. Позивач також зазначає, що починаючи з січня поточного року він вимушений самостійно займатися вихованням, утримання і забезпеченням дітей. 01 вересня 2022 року позивач самостійно збирав старшого сина ОСОБА_5 в школу, купував останньому шкільне приладдя, шкільну форму та надавав кошти на шкільні обіди. При цьому, молодший син ОСОБА_6 відвідує дошкільний начальний заклад, де також потребує уваги, догляду та певного фінансування. За таких обставин подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та їхніх дітей, примирення між сторонами неможливе.У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з цим позовом та просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу визначити місце проживання синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з ним.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак через канцелярію подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає в повному обсязі, при цьому в частині залишення дітей на проживання разом з батьком визнає частково, а саме просить визначити місце проживання дітей разом з батьком тільки на шість місяців.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Також встановлено, що сторони в справі мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

За приписами ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з частиною 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, разом не проживають тане ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, тому його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам позивача та дітей, у зв`язку з чим суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Що стосується визначення місця проживання дітей, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, нормами чинного цивільного законодавства, зокрема, главою 4 підрозділу 1 розділу 2 ЦК України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (ч. 3 ст. 29 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

Вказані норми кореспондуються із нормами СК України, викладеними в ч. 1, 2 ст. 160 цього Кодексу, з яких вбачається, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як вбачається з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідачкою ОСОБА_2 подано до суду заяву, в якій вона зазначає, що позовні вимоги визнає, що суд розцінює як її згоду щодо проживання дітей - синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з батьком.

Також, як вбачається з висновку органу опіки та піклування Перечинської міської ради № 214 від 24 листопада 2022 року уповноважений орган вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

За наведених обставин, суд вважає, що синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після розірвання шлюбу між сторонами слід залишити проживати саме з батьком - ОСОБА_1 .

Крім цього, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України.

З огляду на наведене та керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 12, 24, 105, 110, 112, 113 СК України, ст. ст. 6-13, 76, 89, 141, 259, 263-265, 294 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 19 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 48

Визначити місце проживання синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ; місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуюча: Гевці В. М.