Справа № 154/502/22 Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А.
Провадження № 22-ц/802/127/23 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покликається на те, що дочка навчається в Луцькому коледжі рекреаційних технологій і права на денній платній формі навчання. Дочка не має власних доходів, оскільки навчається на денній формі навчання. Витрати, пов`язані з навчанням, є значними. Також витрачаються кошти на проїзд до навчального закладу, придбання підручників та харчування.

ОСОБА_1 посилалась на те, що вона намагається самостійно забезпечити матеріальну допомогу дочці для навчання, однак коштів не вистачає, а відповідач, у свою чергу, має матеріальну можливість забезпечувати доньку, тому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на період навчання повнолітньої дочки в розмірі по 2500 грн щомісячно.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 жовтня 2022 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 гривень щомісячно на період навчання ОСОБА_3 , однак не більше ніж до досягнення нею 23 років. Стягнення аліментів ухвалено проводити з 31.01.2022 року. Стягнуто з ОСОБА_2 992 грн 40 коп. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує на помилковість висновків суду першої інстанції щодо його можливості надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання. Також вказав, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення дочка ОСОБА_3 безпідставно не відвідує навчальний заклад, на підтвердження чого долучив лист-відповідь на адвокатський запит, який підтверджує його доводи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Зазначила, що на момент пред`явлення позову ОСОБА_3 не припиняла навчання, навчання відбувається в онлайн форматі, тобто навчальний процес у неї не переривався.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2003 року.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 липня 2012 року шлюб розірвано (а.с.6-7).

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 підтверджується, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Довідкою Луцького коледжу рекреаційних технологій і права від 02.03.2021 року №16 підтверджується, що ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання за спеціальністю 081 «Право» даного навчального закладу. Термін навчання з 21.09.2020 року по 30.06.2023 року (а.с.8).

Договором про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти від 16.09.2020 року №45/20 та договором про надання платної освітньої послуги від 14.09.2020 року підтверджується, що замовником освітньої послуги є ОСОБА_1 , а ОСОБА_3 є здобувачем фахової передвищої освіти -студентом денної платної форми навчання цього учбового закладу. Загальна вартість освітньої послуги 39600,00 гривень (а.с.9-10).

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок про застосування ст. 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім дочкою, сином.

Крім того, норми СК України передбачають принцип рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до приписів ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення.

Встановлено, що ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання Луцького коледжу рекреаційних технологій і права, вартість навчання за період 2020-2023 роки становить за договором 39600 грн, дочка самостійних доходів не має, а тому потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням.

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував матеріальне становище сторін, визначений судом першої інстанції розмір аліментів відповідає вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача і захистить право на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

Як вбачається з матеріалів справи, позов подано до суду 31 січня 2022 року, копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі з роз`ясненнями подати свої заперечення у відзиві на позов разом із доказами, що обгрунтовують доводи заперечень, а також повідомлення про час та місце судового розгляду справи відповідачу були вручені, про що є відповідні підтвердження (а.с.20, 23). Проте, відповідач ОСОБА_2 лише подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі і просить розглянути справу за його відсутності (а.с.24).

Разом з тим, до апеляційної скарги відповідач додав копію свідоцтва про народження сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документи про сплату ним кредитних коштів та лист-відповідь № 24 від 01.12.2022 року Луцького фахового коледжу рекреаційних технологій про те, що студентка ОСОБА_3 тимчасово - з 01 вересня по час видачі довідки не відвідувала заняття, підтверджуючі довідки про причину відсутності не надавала.

Однак, жоден із цих доказів не свідчить про його неспроможність сплачувати аліменти на дочку, яка навчається.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що позов не підлягає до задоволення через те, що дочка ОСОБА_3 не відвідувала навчальний заклад, апеляційний суд відхиляє, оскільки ним не подано належних та допустимих доказів, які би підтверджували відрахування ОСОБА_3 з коледжу та не доводять обставини припинення нею навчання станом на час подачі даного позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильного висновку, з яким колегія суддів погоджується, що у зв`язку з навчанням повнолітня донька потребує матеріальної допомоги від відповідача .

Покликання апелянта на утримання ним малолітньої дитини від іншого шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не впливає на висновки суду, оскільки стягнення даних аліментів відбувається лише на період навчання дитини та є тимчасовими обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги рішення суду не спростовують та не впливають на його обгрунтованість та законність.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно ухвалене судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинський міський суду Волинської області від 24 жовтня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді