Справа № 274/7608/22 Провадження № 2/0274/503/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
16.03.23 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
проподіл спільного майна подружжя,
ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить поділити квартиру АДРЕСА_1 , виділивши йому та ОСОБА_3 у власність по 1/2 частці цієї квартири.
Позов обґрунтований тим, що квартира, яка стосується предмета спору, була придбана під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у шлюбі, а відтак є їхньою спільною сумісною власність, після розірвання шлюбу в судовому порядку між ними не досягнуто згоди щодо поділу цієї квартири.
ОСОБА_3 своєї позиції щодо позову у порядку, передбаченому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила.
Судом з`ясовано, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 15.10.1994 р. було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом від 15.10.1994 р. про укладення шлюбу (а. с. 8).
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що цей шлю розірвано у судовому порядку 12.12.2022 р., проте рішення не набрало законної сили, однак будь-яких доказів на підтвердження цієї обставини не подав.
У зв`язку з чим Судом за відомостями бази даних програми "Д-З" встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.12.2022 р. у справі № 274/5955/22 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, рішення не оскаржувалось, а відтак на даний час набрало законної сили.
26.01.2012 р. за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу ВРО 905789, р. № 22, від 16.01.2012 р., посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу Пашинським О.М., що підтверджується інформацією від 05.12.2022 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та довідкою від 0512.2022 р. № 1437 Комунального підприємства "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (а. с. 9, 10).
Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Так, згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що майно, яке стосується спору, не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а відтак Суд вважає, що це майно є їхньою спільною сумісною власністю.
Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , є різними, а відтак Суд виходить з того, що ці частки є рівними.
Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на необхідність відступити від засади рівності часток або збільшити частку ОСОБА_3 у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , а тому Суд вважає, що підстави для цього відсутні.
Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах законодавства України та підлягає задоволенню.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 3 758,35 грн. (сплачений ним за подання позовної заяви судовий збір).
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити.
2. Поділити квартиру АДРЕСА_1 , та виділити у власність:
ОСОБА_1 1/2 частку цієї квартири;
ОСОБА_3 1/2 частку цієї квартири.
3. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат 3 758,35 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут