10.03.2023 Єдиний унікальний номер 205/7477/22
Провадження № 2/205/875/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2023 року місто Дніпро

Суддя Ленінського районного суду міста Дніпропетровська Курбанова Н.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

07.11.2022 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

08.11.2022 року для визначення місця реєстрації відповідача судом було зроблено запит до відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

23.12.2022 року до суду надійшли відомості з відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 20.12.2022 р. за №6/5-6706, відповідно до яких згідно даних реєстру територіальної громади м.Дніпра та картотеки з питань реєстрації місця проживання осіб, інформація щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня.

23.12.2022 р. ухвалою суду даний позов залишено без руху, оскільки поданий без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України, а саме позивачем у позовній заяві не надано доказів підтвердження адреси проживання чи перебування відповідача.

Відповідно до частини 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 2 ст. 26 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до частини 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

З огляду на зміст ЦПК України, зареєстроване місце проживання відповідача повинно бути в кожному випадку достовірно встановлено, при цьому тимчасове перебування особи в певному місці не може рахуватися його місцем проживання.

В позовній заяві позивачем зазначено останнє відоме місце реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 , проте не надано доказів підтвердження адреси проживання чи перебування відповідача, а також інші відомості, які можуть вплинути на належне повідомлення відповідачки ОСОБА_2 , яка має право знати про день та час слухання справи, а також при наявності представника, приймати особисту участь в розгляді справи або подати відповідну заяву про розгляд справи без її участі, підписану нею особисто.

Таким чином, діти позивача та відповідача у даному шлюбі досягли повноліття, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 в Новокодацькому районі м. Дніпра не підтверджено.

Також, позовна заява не містить обґрунтувань та зазначення доказів, які б дозволили позивачу звертатись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вказаною позовною заявою за своїм місцем проживання.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Крім того, зазначена ухвала суду 23.12.2022 р. надсилалась позивачу ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням за адресою, яку він сам вказав у позовній заяві: АДРЕСА_2 .

Поштове відправлення з вищезазначеною ухвалою суду, адресоване позивачу було повернуто до суду 21.02.2023 року з відміткою «вручено особисто 06.01.2023 р.»

При цьому слід зазначити, що заяв про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження позивач суду не надавав.

Однак, вимоги вищевказаної ухвали позивачем на даний час, не усунуто.

Згідно 258 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах: ухвали; рішення; постанови, судові накази.

Згідно ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Враховуючи, що заявник тривалий час не цікавиться станом провадження в даній справі, у визначений судом строк ухвалу про залишення заяви без руху не виконав, недоліки заяви не усунув, заява підлягає поверненню позивачу.

Враховуючи, що позивач у визначений судом строк ухвалу про залишення заяви без руху не виконала, недоліки заяви не усунула, позовна заява підлягає поверненню позивачці.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому суд роз`яснює, що згідно ч.7 ст.185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.185, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви, в загальному порядку, передбаченому законом.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Н.М.Курбанова

.