Провадження № 22-ц/802/58/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Федонюк С. Ю.,

секретар Черняк О. В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 поданj. його представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до «Комунального підприємства Волинська обласна інфекційна лікарня» (далі «КП Волинська обласна інфекційна лікарня») про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та поновлення на роботі покликаючись на такі обставини.

З 15 вересня 2020 року позивач працював на посаді заступника директора з адміністративно-господарської частини «КП Волинська обласна інфекційна лікарня».

Наказом від 16 вересня 2021 року №110/01-02од, у зв`язку із сприянням у затягуванні виконання робіт по капітальному ремонту системи електропостачання (встановлення резервного джерела живлення дизельного генератора) на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження.

Наказом від 06 жовтня 2021 року №125/01-02од, у зв`язку із систематичним порушенням правил етики та деонтології, відмовою виконання розпоряджень керівника, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом від 08 листопада 2021 року №134/01-02од, у зв`язку із неподанням звітів за вересень-жовтень 2021 року про надходження та використання кисню медичного до бухгалтерської служби відповідальною особою, бездіяльністю щодо виконання припису (доповідної) лікаря-епідеміолога від 13 жовтня 2021 року про дотримання вимог санітарно-протиепідемічного режиму, утримання території, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом від 17 листопада 2021 року №174/2-2ос, позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Оскаржені накази вважає незаконними, та зазначає, що застосоване наказом від 16 вересня 2021 року дисциплінарне стягнення у формі попередження не передбачене ст.147 КЗпП України, при його застосуванні у позивача не отримано письмове пояснення стосовно обставин, що покладені в основу наказу, на нього не покладалися обов`язки із виконання робіт по капітальному ремонту системи електропостачання, а їх мав виконувати підрядник.

Викладені в наказі від 06 жовтня 2021 року порушення не конкретизовані, також у нього не було відібрані письмові пояснення стосовно обставин, що покладені в основу наказу.

Наказ від 08 листопада 2021 року про оголошення догани незаконний, оскільки він не є посадовою особою з повною або частковою матеріальною відповідальністю, а тому, не повинен був виконувати розпорядження керівництва про надання у бухгалтерську службу звітів про використання кисню медичного. Стосовно невиконання припису лікаря-епідеміолога позивач вказує, що він повідомив про обставини КП «Луцькводоканал», органи Національної поліції.

Наказ від 17 листопада 2021 року не містить необхідних реквізитів, його не було ознайомлено з наказом про звільнення під підпис, відсутнє систематичне невиконання позивачем покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Вважає, що всі дисциплінарні стягнення та звільнення обумовлені його принциповою позицією щодо викриття «корупційних або пов`язаних з корупцію правопорушень, здійснених посадовими особами лікарні».

Просив суд визнати незаконними та скасувати накази відповідача від 16 вересня 2021 року №110/01-02од, від 06 жовтня 2021 року №125/01-02од, від 08 листопада 2021 року №134/01-02од, від 17 листопада 2021 року №174/2-2ос та поновити його на посаді заступника директора з адміністративно-господарської частини відповідача з 17 листопада 2021 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради від 16 вересня 2021 року №110/01-02од «Про дисциплінарне стягнення».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив рішення, у поданій представником ОСОБА_2 апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Зазначає, що підставою наказу від 17 листопада 2021 року про його звільнення стали накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 16 вересня 2021 року, від 06 жовтня 2021 року та від 08 листопада 2021 року. У період з 08 листопада по 17 листопада 2021 року на позивача не накладались дисциплінарні стягнення, а тому в порушення вимог статті 61 Конституції України, він був повторно притягнутий до дисциплінарної відповідальності за ті самі правопорушення.

Суд не звернув уваги на ту обставину, що відповідач 22 грудня 2021 року подав клопотання про закриття провадження у зв`язку з висловленою пропозицією відповідача про повернення ОСОБА_1 на посаду.

Зазначає про порушення строків розгляду справи, прийняття судом доказів з порушенням строків, що послугувало підставою для подання заяви про відвід судді у зв`язку з виникненням сумніву в неупередженості судді.

На позивача безпідставно покладено обов`язки щодо подання звітів про використання кисню медичного, оскільки він не є матеріально відповідальною особою, тому притягнення до відповідальності за неподання звітів незаконне, при винесенні наказу про звільнення не враховано вимог статті 61 Конституції України про заборону двічі притягувати до відповідальності одного виду за одне і теж саме правопорушення.

Наказ від 06 жовтня 2021 року не вмотивований.

Представником позивача до апеляційного суду через канцелярію подано заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Волинська обласна інфекційна лікарня» просить рішення суду залишити без змін, зазначає, що відповідно до посадової інструкції заступник директора з адміністративно-господарської частини у своїй роботі керується Конституцією України, законами України, статутом і наказами закладу, правилами внутрішнього трудового розпорядку , посадовою інструкцією.

Причиною звільнення ОСОБА_1 із займаної посади стало систематичне невиконання покладених на нього посадових обов`язків, порушення правил етики та деонтології у стосунках з працівниками та невиконання наказів керівника.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 працював з 04 липня 2018 року на посаді інженера КП «Волинська обласна інфекційна лікарня», а з 15 вересня 2020 року переведений на посаду заступника директора з адміністративно-господарської частини.

Наказом від 16 вересня 2021 року №110/01-02од, у зв`язку із сприянням у затягуванні виконання робіт по капітальному ремонту системи електропостачання на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді попередження. Актом від 17 вересня 2021 року, за підписом секретаря-друкарки Грубець Л., головної медичної сестри Опальчук А., старшого інспектора з кадрів ОСОБА_4 , засвідчено відмову позивача ознайомитися під підпис з цим наказом .

Наказом від 06 жовтня 2021 року №125/01-02од, у зв`язку із систематичним порушенням правил етики та деонтології, відмовою виконання розпоряджень керівника, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Актом від 06 жовтня 2021 року, за підписом секретаря-друкарки Грубець Л., головної медичної сестри Опальчук А., старшого інспектора з кадрів Король І., засвідчено відмову позивача ознайомитися під підпис з цим наказом .

Наказом від 08 листопада 2021 року №134/01-02од, у зв`язку із неподанням звітів за вересень-жовтень 2021 року про надходження та використання кисню медичного до бухгалтерської служби відповідальною особою, бездіяльністю щодо виконання припису (доповідної) лікаря-епідеміолога від 13 жовтня 2021 року про дотримання вимог санітарно-протиепідемічного режиму, утримання території, на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани Актом від 09 листопада 2021 року, за підписом секретаря-друкарки Грубець Л., головної медичної сестри Опальчук А., старшого інспектора з кадрів Король І., засвідчено відмову позивача ознайомитися під підпис з цим наказом.

Наказом відповідача від 17 листопада 2021 року №174/2-2ос, позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України . Актом від 17 листопада 2021 року, за підписом секретаря-друкарки Грубець Л., головної медичної сестри Опальчук А., старшого інспектора з кадрів Король І., засвідчено відмову позивача ознайомитися під підпис з цим наказом, а також отримати трудову книжку та передати завідувачу господарством ключі від складів та приміщень закладу, наявну документацію.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання незаконним наказу від 16 вересня 2021 року про оголошення позивачеві попередження місцевий суд виходив з того, що приписами статті 147 КЗпП України не передбачено такого виду стягнення. Позивач погодився з таким висновком суду, однак заперечує наведені в мотивувальній частині рішення висновки про доведеність вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який полягає у сприянні затягування виконання робіт по капітальному ремонту системи електропостачання (встановлення резервного джерела живлення дизельного генератора на 100 кВт).

Апеляційним судом встановлено, що 22 січня 2021 року між ТОВ «ВО Інженірінг» та КП «Волинська обласна інфекційна лікарня» було укладено договір № 210 про капітальний ремонт системи електропостачання (встановлення резервного джерела живлення-дизельного генератора на 100 кВт).

Листом від 12 травня 2021 року «ВО Інженірінг» повідомило про необхідність внесення змін у проектну документацію у зв`язку із зняттям із виробництва раніше узгодженої моделі генератора.

Цей лист був переданий на виконання ОСОБА_1 .

Посадовою інструкцією віднесено до завдань і обов`язків заступника директора з адміністративно-господарської частини здійснення контролю за наданням якісної та безперебійної роботи системи життєзабезпечення (освітлення, опалювання, водопостачання), справність технологічного обладнання та устаткування (пункт 2.4), складання проектів наказів, розпоряджень та інших документів з питань господарської роботи (пункт 2.13), також покладено відповідальність за якісну та безперебійну роботу , справність кисневої системи (пункт 2.15).

Аналізуючи зміст посадової інструкції заступника головного лікаря з адміністратитвно-господарської частини апеляційний суд дійшов висновку, що покладення на ОСОБА_1 виконання листа «ВО Інженірінг» від 12 травня 2021 року щодо внесення змін в проектні рішення щодо встановлення дизель-генератора з причин зняття з виробництва попередньо погодженого генератора відповідає його посадовим обов`язкам. Також встановлено, що саме ОСОБА_1 від часу укладення договору з цією фірмою про встановлення дизель-генератора вів зазначений напрямок роботи.

У даному судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що він відмовився виконувати цей лист та розпорядження керівника оскільки вважав, що потрібно розробити новий робочий проект, а керівництво лікарні на його зауваження не реагувало. Вважає, що керівництво лікарні порушувало закон щодо закупівлі і він не хотів бути співучасником. Водночас, лише 16 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Луцького РУП, з приводу незаконних дій керівництва КП "Волинська обласна інфекційна лікарня", у тому числі і з приводу заходів щодо придбання нового генератора.

Згідно з довідкою відділу превенції Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 6 грудня 2021 року за результатами перевірки звернення ОСОБА_1 , порушень кримінального чи адміністративного законодавства не виявлено.

Апеляційним судом встановлено, що застосоване у наказі від 16 вересня 2021 року формулювання «сприяння у затягуванні робіт по капітальному ремонту системи електропостачання (встановлення резервного джерела живлення - дизельного генераторана 100 кВт) відповідач пов`язував з відмовою ОСОБА_1 у складанні (уточненні) документації, необхідної для придбання дизельного генератора. Актуальність його придбання була пов`язана ще й з тим, що це був період масового захворювання на коронавірусну інфекцію, тому при перебоях в електропостачанні створювалась небезпека роботи відділення інтенсивної терапії. Від позивача не зажадали виконання технічних робіт по встановленню генератора, оскільки такі роботи могла виконувати лише спеціалізована організація ВО «Інженірінг», про що з останньою укладено договір від 22 січня 2021 року № 210.

За таких обставин висновок суду за обставинами винесення наказу від 16 вересня 2021 року щодо доведеності невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків відповідає обставинам справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо незаконності наказу про накладення дисциплінарного стягнення від 06 жовтня 2021 року апеляційним судом встановлено, що видаючи наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності роботодавець вбачав порушення етики та деонтології , невиконання розпоряджень керівника у зв`язку із колективним зверненням 23 вересня 2021 року дев`яти працівників лікарні із доповідною запискою, у якій вони повідомили , що ОСОБА_1 при виконанні своїх посадових обов`язків неодноразово, після призначення його на посаду, проявляє «хамство», ображає працівників, погрожує звільненням, чинить перешкоди у виконанні поточних завдань, зводить наклепи на медичних працівників, не бажає поводитися відповідно до морально-етичних правил в колективі, вирішення з ним виробничих питань носить нервовий, напружений характер.Це дезорганізовує, негативно впливає на виконання посадових обов"язків іншими працівниками.

Обставини, викладені в доповідній записці, підтвердила в суді першоі інстанції свідок ОСОБА_5 , яка пояснила, що при виконанні посадових обов`язків ОСОБА_1 погрожував їй, кричав, дискримінував її за гендерною ознакою, свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтвердили про висловлювання ОСОБА_1 погроз щодо звільнення, грубість, що створювало напруженість та неможливість виконувати роботу.

Питання трудової дисципліни врегульовано положеннями глави Х КЗпП України.

Зокрема, відповідно до статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержуватись трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Отже, змістом трудової дисципліни є не лише виконання правових норм в галузі праці, а й свідоме ставлення до виконуваної роботи, забезпечення високої якості в роботі, раціональне використання робочого часу, прагнення до співробітництва та взаємоповаги.

Працюючи на посаді заступника директора з адміністративно-господарської частини, яка згідно з посадовою інструкцією відноситься до категорії «Керівник», ОСОБА_1 порушив приписи закону щодо забезпечення та дотримання трудової дисципліни.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач у наказі від 06 жовтня 2021 року №125/01-02од правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 як порушення трудової дисципліни, узагальнивши поведінку позивача при виконанні трудових обов`язків, як "порушення правил етики та деонтології», тому застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани на підставі зазначеного наказу грунтується на законі.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду про законність наказу від 08 листопада 2021 року про наявність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку з бездіяльністю щодо виконання припису (доповідної) лікаря-епідеміолога від 13 жовтня 2021 року про дотримання вимог санітарно-епідеміологічного режиму, утримання території з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2.3 посадової інструкції, заступник директора з адміністративно-господарської частини призначається відповідальною особою за безпечне збереження будівель, споруд та інженерних мереж закладу (пункт 2.3), веде контроль за організацією і проведення поточного ремонту та приміщень закладу (пункт 2.7), планує проведення капітальних та поточних ремонтних робіт (пункт 2.9), веде контроль за дотриманням правил з охорони праці, техніки безпеки і протипожежного захисту (пункт 2.14), здійснює контроль за роботою технічно-обслуговуючого персоналу, що приймаються на роботу за трудовими угодами.

У доповідних записках лікаря-епідеміолога ОСОБА_7 від 07 жовтня 2021 року, від 13 жовтня 2021 року зафіксовано факт накопичення на території лікарні та в окремих господарських приміщеннях зламаних старих меблів, дощок, дверей, металобрухту, також відмічено, що ремонт у хлораторній не закінчений, не проведено очищення відстійника від мулу, однак ОСОБА_1 не вчиняє ніяких дій для організації проведення необхідних робіт.

Суд першої інстанції обгрунтовано послався на зазначені доповідні записки як на доказ невиконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.

Заперечуючи зміст доповідних записок, ОСОБА_1 в позовній заяві, в апеляційній скарзі повідомляє про його звернення як до керівництва закладу, так і до правоохоронних органів з приводу дотримання вимог санітарно-протиепідемічного режиму лікарні, про бездіяльність керівництва у питанні дотримання санітарно-епідеміологічного режиму, у тому числі і у зв`язку із заповненням каналізаційного відстійника сміттям, відсутність знезараження стічних вод.

Всупереч вимог статті 81 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не спростував обставин, викладених в доповідних записках та не подав доказів того, які дії він вчинив, та яким чином організовував та контролював роботу підпорядкованих працівників для того, щоб, по-перше, не відбулось накопичення сміття і засмічення території, а по-друге, після того, як були виявлені такі факти, яких заходів ужив, крім звернень до правоохоронних та контролюючих органів, щодо усунення зазначених в доповідних записках недоліків, хоча відповідно до посадової інструкції, саме заступник директора з адміністративно-господарської частини, який також згідно з пунктом 1.1 посадової інструкції відноситься до категорії «Керівник», планує, контролює, забезпечує виконання указаних робіт.

За таких обставин підстав для скасування в цілому наказу від 08 листопада 2021 року №134/01-02од про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 апеляційний суд не вбачає.

Разом з тим апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про законність цього наказу в частині мотивації прийняття наказу для притягнення до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з неподанням ОСОБА_1 звітів за вересень-жовтень 2021 року про надходження та використання кисню медичного.

З матеріалів справи вбачається, що наказом головного лікаря КП «Волинська обласна інфекційна лікарня» від 30 вересня 2021 року №122/01-02, з метою своєчасного забезпечення лікарні медичним киснем та контролем за його використанням, наказано відповідальній особі за кисневу систему ОСОБА_1 вести облік отриманого медичного кисню по формі, згідно методичних рекомендацій №635. Також наказано звіт про надходження та використання кисню медичного подавати до бухгалтерії до другого числа місяця.

Методичні рекомендації ведення обліку лікарських засобів та медичних виробів у закладах охорони здоров`я, затверджені Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 вересня 2014 року № 635 (у редакції від 24 червня 2019 року), (далі Методичні рекомендації) визначають порядок організації бухгалтерського обліку, безпосередньо бухгалтерського обліку, складського обліку, обліку у відділеннях закладу охорони здоров`я, на постах лікарських засобів та медичних виробів.

Виходячи з пункту 5 розділу І глави ІІ, пункту 6 глави ІІІ Методичних рекомендацій, здійснення обліку, руху та подання звітів лікарських засобів та медичних виробів проводиться матеріально відповідальними особами у місцях зберігання (знаходження, використання) лікарських засобів та медичних виробів.

Позивач ОСОБА_1 не відноситься до числа матеріально-відповідальних осіб, які зобов`язані подавати звіт.

Згідно з посадовою інструкцією заступника директора з адміністративно-господарської частиниі, ведення обліку та складання звітів щодо використання лікарських засобів та медичних виробів не відноситься до його функціональних обов`язків, тому неподання позивачем звітів до бухгалтерії за вересень-жовтень 2021 року про використання кисню медичного не можна вважати дисциплінарним проступком . У зв`язку з викладеним наказ від 08 листопада 2021 року № 134/01-02од в частині мотивації прийняття для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку з неподанням звітів за вересень-жовтень 2021 року про використання кисню медичного необхідно визнати незаконним та скасувати.

З наведених підстав підлягає визнанню незаконним та скасуванню наказ від 17 листопада 2021 року № 174/2-2ос в частині мотивації прийняття для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку з неподанням звітів за вересень-жовтень 2021 року про використання кисню медичного.

Обставинами для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та звільнення у наказі від 17 листопада 2021 року № 174/2-2ос також зазначено бездіяльність щодо виконання припису (доповідної) лікаря-епідеміолога про дотримання вимог санітарно-епідеміологічного режиму, утримання території, порушення етики та деонтології, що суперечить нормам статті 61 Конституції України про недопустимість повторного притягнення до відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, частині 2 статті 149 КЗпП України, згідно з якою за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення, оскільки у зв`язку з зазначеними обставинами ОСОБА_1 вже був притягнутий до дисциплінарної відповідальності відповідно - наказом від 08 листопада 2021 року № 134/01-02-од та наказом від 06 жовтня 2021 року № 125/01-02-од.

Висновок суду першої інстанції про законність наказу від 17 листопада 2021 року № 174/2-2ос в частині мотивів притягнення до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з відмовою завершити заходи по вводу в експлуатацію ДЕС дизель-генератора та звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Апеляційним судом встановлено, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення на підставі наказу від 17 листопада 2021 року відповідач пов`язував, серед іншого, з обставинами вчинення повторного дисциплінарного проступку після застосування заходів дисциплінарного стягнення, а саме, відмови ОСОБА_1 завершити заходи по вводу в експлуатацію ДЕС дизель-генератора, який був придбаний та встановлений у КП «Волинська обласна інфекційна лікарня».

У даному судовому засіданні встановлено, що до таких заходів відноситься складання документів щодо експлуатації дизель генератора - інструкції про порядок вмикання, погодження дій щодо вмикання з ДЕС - дизель-генератора з інженером Луцької міської філії ПрАТ "Волиньобленерго", подання кандидатури для призначення особи, відповідальної за технічну експлуатацію дизельної електростанції.

Відповідно до посадової інструкції, заступник директора з адміністративно-господарської частини складає документи з питань господарської роботи (пункт 2.13), контролює дотримання правил з охорони праці, техніки безпеки і протипожежного захисту (пункт 2.14), контролює безпечну експлуатацію електрообладнання ( пункт 2.16).

Пунктом 2.18 посадової інструкції до функціональних обов`язків заступника директора з адміністративно-господарської частини віднесено забезпечення виконання нормативно-правових актів з питань охорони праці, електробезпеки, техніки безпеки та безпеки життєдіяльності, тощо.

Отже розроблення та складання документів у тому числі, необхідних для введення дизель-генератора в експлуатацію, відноситься до функціональних обов`язків заступника директора з адміністративно-господарської частини.

Додатково обов`язки щодо розроблення документації для введення в експлуатацію дизель-генератора були конкретизовані у наказі головного лікаря КП «Волинська обласна інфекційна лікарня» від 16 листопада 2021 року №136/01-02од, яким на виконання листа Управління Держененергонагляду у Волинській області від 07 жовтня 2021 року №8/15.1-82-21 та з метою належного забезпечення вимог законодавства і нормативно-технічної документації у галузі електроенергетики наказано позивачу розробити документи, необхідні для введення в експлуатацію дизель-генератора. З цим наказом ознайомитись позивач відмовився, про що складено акт від 16 листопада 2021 року про відмову позивача ознайомитись з наказом від 16 листопада 2021 року №136/01-02од.

В апеляційному суді ОСОБА_1 не заперечував тієї обставини, що він відмовився оформляти документи для введення в експлуатацію дизель-генератора, вважає дії керівництва корупційними, також вважає, що це не відносилось до його посадових обов"язків.

Із змісту довідки від 6 грудня 2021 року про результати звернення ОСОБА_1 від 16 листопада 2021 року до відділу превенції Луцького РУП ГУНП у Волинській області також вбачається, що ОСОБА_1 у зверненні до правоохоронного органу повідомив, що генератор встановлений та особисто підтвердив свою відмову від оформлення документації на придбаний генератор та пояснив причину відмови тим, що на його думку, генератор був придбаний вдвічі дешевший без внесення змін до проекту, він не бажав бути учасником цього. Наведені обставини беззаперечно свідчать про те, що працівник був обізнаний із своїм обов"язком щодо здійснення заходів по введенню дизель-генератора в експлуатацію безпричинно відмовлявся виконувати цю роботу, знайшовши пояснення для своєї бездіяльності у посиланні на корумпованість дій керівництва.

За пунктом 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Відповідно до цієї норми працівника можна звільнити лише тоді, коли він після застосування до нього стягнення не виправився і знову допустив порушення трудової дисципліни.

Таке ж поняття систематичності порушень трудової дисципліни надав у своїх висновках Верховний Суд при розгляді справі № 705/539/21 від 02 лютого 2022 року, у справі № 703/3231/20 від 24 травня 2022 року.

ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни наказами від 06 жовтня 2021 року №125/01-02од, від 08 листопада 2021 року №134/01-02од, після накладення останнього дисциплінарного стягнення знову порушив трудову дисципліну, що відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору.

Перевіряючи аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції строків розгляду справи, апеляційним судом встановлено, що тривалий розгляд справи , у якій провадження відкрито 09 грудня 2021 року, а рішення суду постановлено 29 вересня 2022 року, обумовлений не тільки причиною відкладення розгляду справи у зв`язку з поданням відповідачем клопотання про закриття провадження у справі з метою урегулювання спору в позасудовому порядку, неявкою відповідача в судове засідання 23 грудня 2021 року, але і у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді станом на день чергового судового засідання 09 лютого 2022 року про що в матеріалах справи міститься довідка, у зв`язку з неявкою усіх учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання 10 березня 2022 року, поданням клопотання відповідачем про відкладення розгляду справи у зв`язку з несвоєчасним повідомленням про дату судового засідання, поданням позивачем 10 травня 2022 року апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог, у зв`язку з чим справа направлялась до суду апеляційної інстанції та була повернута до місцевого суду для продовження розгляду 06 липня 2022 року, після чого суд продовжив розгляд справи по суті.

За ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Задоволення клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи доказів, які стосуються предмета спору, виклик свідків після закінчення строків, визначених статтею 83 ЦПК України, водночас сприяло всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, отже, переслідувало легітимну мету.

Аргументи апеляційної скарги про те, що подані документи були виготовлені відповідачем після звернення ОСОБА_1 з позовом до суду грунтуються лише на суб`єктивній думці позивача та його представника.

Надання відповідачем письмових пояснень під час розгляду справи відповідає визначеному статтею 43 ЦПК України праву учасника справи надавати суду пояснення та не обмежено строком .

Щодо покликань на безпідставну відмову прийняття заяви про збільшення позовних вимог, то ухала Луцького міськрайонного суду від 03 травня 2022 року про залишення без розгляду заяви про зміну предмета позову постановою Волинського апеляційного суду від 14 червня 2022 року залишена без змін, а тому апеляційний суд не надає правової оцінки вказаній обставині.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що порушення норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, не призвело до неправильного вирішення справи, тому виходячи із змісту частини 2 статті 376 ЦПК України не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень пункту 2 частини 3 статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було заявлено відвід головуючому судді з підстав сумніву в об`єктивності та неупередженості при розгляді справи . Із змісту заяви від 19 вересня 2021 року про відвід головуючого судді Кирилюк В.Ф. вбачається, що позивач вбачав упередженість та необ`єктивність судді в тому, що на його думку, розгляд справи неодноразово безпричинно відкладався, порушуються строки розгляду справи, суддя безпідставно поновила строк на подання заяви про виклик свідків, безпідставно прийняла письмові пояснення відповідача, які на переконання позивача є відзивом на позовну заяву, після закінчення встановленого судом строку на подання відзиву.

Аналізуючи викладені в заяві про відвід судді мотиви, зміст ухвал Луцького міськрайонного суду від 19 вересня 2022 року, від 20 вересня 2022 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді, апеляційний суд не вбачає підстав для визнання заявленого відводу обгрунтованим, оскільки мотиви відводу зводяться до незгоди з процесуальними діями судді під час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що подавши клопотання про закриття провадження у справі та запропонувавши ОСОБА_1 повернутись на посаду, в подальшому відповідач КП «Волинська обласна клінічна лікарня» відкликало лише клопотання про закриття провадження у справі, а не пропозицію щодо повернення позивача на посаду, суперечить фактичним обставинам даної справи, при розгляді якої сторони не врегулювали спір в позасудовому порядку, відповідач не задовольнив вимог позивача , не визнав їх, тому розгляд справи закінчився ухваленням рішення суду по суті заявлених позовних вимог.

Реалізація передбаченого статтею 149 КЗпП України обов"язку роботодавця до застосування дисциплінарного стягнення зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, оголосити стягнення в наказі і повідомити працівникові під розписку кореспондується із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця, не ухиляється від надання поясненнь та підпису про повідомлення .

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач щоразу до застосування стягнення зажадав пояснень від працівника та намагався ознайомити працівника з наказами про дисциплінарне стягнення, однак ОСОБА_1 ухилявся від надання пояснень та від ознайомлення з наказами під розписку.

Посилання позивача на те, що в порушення приписів статті 149 КЗпП України, перед накладенням дисциплінарних стягнень, відповідач не витребував у позивача письмове пояснення, спростовується актами від 16 вересня 2021 року, від 17 вересня 2021 року, 06 жовтня 2021 року, 08 листопада 2021 року, 16 листопада 2021 року, 17 листопада 2021 року складеними комісією працівників КП «Волинська обласна клінічна лікарня» про відмову надавати пояснення та відмову ознайомитись з наказами.

Наведена в апеляційній скарзі позивача оцінка показань свідків ОСОБА_6 , І. Король є необ`єктивною, суперечить сутності наданих свідками показань у суді першої інстанції, зміст яких зводиться до того, що свідки, складаючи акти та підписуючи їх , засвідчували обставину відмови позивача надавати пояснення з приводу своєї бездіяльності , ставити підписи про ознайомлення з наказом .

Надіслані апеляційному суду засобами поштового заяви позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходять за межі заявлених позовних вимог, які були предметом розгляду суду першої інстанції і в яких позивачем не заявлялись вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до положень пункту першого частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з"ясування обстаивн, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказів від 08 листопада 2021 року № 134/01-02од та від 17 листопада 2021 року № 174/2-2ос не звернув уваги на викладені в наказах мотиви їх прийняття для притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у зв`язку з неподанням звітів за вересень-жовтень 2021 року про використання кисню медичного та на законність повторного зазначення серед підстав притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за невиконання припису (доповідної) лікаря-епідеміолога про дотримання вимог санітарно-епідеміологічного режиму, порушення правил етики та деонтології, рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно скасувати та постановити нове судове рішення, яким визнати незаконними та скасувати оскаржені накази від 08 листопада 2021 року № 134/01-02од та від 17 листопада 2021 року № 174/2-2ос в наведеній частині мотивів їх прийняття.В решті рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2022 року в частині мотивації прийняття оскаржуваних наказів від 08 листопада 2021 року № 134/01-02од, від 17 листопада 2021 року №174/2-2ос скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради від 08 листопада 2021 року № 134/01-02од «Про дисциплінарне стягнення» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за неподання звітів за вересень-жовтень 2021 року про надходження та використання кисню медичного до бухгалтерської служби відповідальною особою, заступником директора з адміністративно-господарської частини ОСОБА_1 .

Визнати незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Волинська обласна інфекційна лікарня» Волинської обласної ради від 17 листопада 2021 року № 174/2-2-ос «Про дисциплінарне стягнення» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 за неподання звітів за вересень-жовтень 2021 року про надходження та використання кисню медичного до бухгалтерської служби, бездіяльністю щодо виконання припису (доповідної) лікаря-епідеміолога про дотримання вимог санітарно-протиепідемічного режиму, утримання території і приміщень, порушення правил етики та деонтології.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з часу виготовлення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді