Справа № 176/2540/22
Провадження №2-н/190/27/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м.П`ятихатки

Суддя П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області Фирса Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з травня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 111183,50 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 48133,22 грн..

Суд ознайомившись із матеріалами заяви про видачу судового наказу, дослідивши викладені у заяві вимоги і обставини, прийшов до висновків про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 163 ЦК України до заяви про видачу судового наказу додається, крім іншого, документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду: заяви про видачу судового наказу ставки судового збору встановлюються у розмірі 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на день подачі заяви до суду становить 248,10 грн.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

З наведеної норми вбачається, що при подачі заяви про видачу судового наказу щодо стягнення заробітної плати, пільги для заявника не встановлено, а лише для позивачів при подачі позову з аналогічними вимогами.

При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити заявнику, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять:

1) Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

2) Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

3) Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм Закону України «Про оплату праці», можна зробити висновок про те, що додатковою заробітною платою можуть вважатися не будь-які гарантійні і компенсаційні виплати, а лише ті гарантійні і компенсаційні виплати, які роботодавець виплачує працівникові у зв`язку із виконуваною ним роботою за трудовим договором (наприклад Глава VIII КЗпП України тощо).

Разом з тим, зі змісту ст. 117 КЗпП України вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника проводиться не у зв`язку із виконуваною працівником роботою, а навпаки у зв`язку із звільненням працівника та не проведенням з працівником належного розрахунку після припинення трудових відносин. Отже середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є різновидом відповідальності власника перед працівником за порушення своїх зобов`язань з виплати заробітної плати і не входить до структури заробітної плати.

Також суд враховує правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 по справі №755/12623/19, згідно з яким середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Вищенаведене дає підстави зробити висновок, що заявник не звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Керуючись ст. 165 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Фирса