Справа № 186/1123/22
Номер провадження № 2/0186/53/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2023 року м.Першотравенськ.
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області
в складі: головуючого - судді Янжули С. А.
при секретарі - Лиман Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, служба у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної об`єднаної територіальної громади Харківського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальника, стягнення аліментів на неповнолітню дитину,
05 грудня 2022 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальника та стягнення аліментів на дитину.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що позивач ОСОБА_1 є рідною тіткою неповнолітнього позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рідна сестра мами позивача ОСОБА_2 ) Остання з 2017 року постійно приїжджала до неї на шкільні канікули, проживала з нею у с.Пісочин, Харківської області, а з липня 2021 року зареєстрована та взята на облік, як ВПО, проживає із нею та її чоловіком - ОСОБА_4 по теперішній час. Позивач ОСОБА_1 та її чоловік створили всі необхідні умови для життя, повноцінного розвитку позивачу ОСОБА_2 , забезпечують її всім необхідним, дбають про неї, утримують. Дитина навчається у КЗ "Пісочинський ліцей "Мобіль" з 30 серпня 2021 року. Позивач та її чоловік мають власне житло, матеріально забезпечені, здорові.
Мати неповнолітньої ОСОБА_2 - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Луганську.
Після її смерті батько дитини - ОСОБА_3 перестав займатися вихованням дочки, проживає з іншою жінкою, народили спільну дитину. Батько та його співмешканка стали ображати ОСОБА_2 , перевіряли її телефон, забороняли спілкуватися з тіткою - ОСОБА_1 , її здоров`ям, інтересами, розвитком батько не цікавиться, не дбає про неї, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. У дитини почалася депресія, істерика, кілька разів хотіла позбавити себе життя, чотири рази труїлася пігулками. Дитина хоче й надалі проживати зі своєю тіткою. За весь час, поки дитина проживає з тіткою, відповідач не цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не спілкується з нею.
Просять суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_2 , призначити ОСОБА_1 піклувальником неповнолітньої ОСОБА_2 , стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до її повноліття, стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді судового збору, сплаченого нею при пред`явленні позову до суду та витрати на професійну правничу допомогу, судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів стягнути з відповідача на користь держави.
Позивачі та їх представник - адвокат Ткаченко В.М. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовільнити, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву, у строки, встановлені судом, не надав, про дати розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України", оскільки зареєстрований на тимчасово непідконтрольній території України, про причини неявки суд не сповістив, заяви про розгляд справи в його відсутність на адресу суду не надходило.
Представник третіх осіб в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечує проти задоволення позову.
На підставі ст.280 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи.
Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.
Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити частково.
За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 17 травня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Свердловську, Луганської області, Україна. Її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .
Копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 14 лютого 2017 року підтверджується, що мати дитини - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Луганську, Україна.
Неповнолітня ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання у м.Довжанську, Луганської області, з 27 липня 2021 року взята на облік, як внутрішньо переміщена особа та зареєстрована в смт.Пісочин, Харківської області.
З 2021 року неповнолітня ОСОБА_2 постійно проживає в смт.Пісочин, Харківської області, разом із своєю рідною тіткою - сестрою матері - ОСОБА_1 та її чоловіком - ОСОБА_4 , які мають власне житло, стабільний дохід, стан здоров`я, який не перешкоджає піклуватися про дитину, позитивно характеризуються, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, довідками про доходи, довідками про стан здоров`я, характеристиками.
Актом обстеження умов проживання дитини від 19 жовтня 2022 року підтверджується, що сім`єю ОСОБА_1 створені всі належні умови для життя та розвитку дитини - ОСОБА_2
ОСОБА_2 навчається з 30 серпня 2021 року у КЗ "Пісочинський ліцей "Мобіль" Пісочинської селищної ради", що підтверджується характеристикою навчального закладу, тітка дівчинки - ОСОБА_1 цікавиться успіхами дитини, сумлінно ставиться до її виховання та розвитку, батьківські збори відвідує регулярно.
Батько дитини - ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у м.Довжанську, Луганської області - на тимчасово непідконтрольній території України.
З письмових пояснень неповнолітньої ОСОБА_2 вбачається, що після смерті її матері у 2017 році, вона залишалася проживати з батьком, він почав зустрічатися з іншою жінкою, спочатку все було добре, але потім її стосунки з батьком та його жінкою погіршилися, батько створив нову сім`єю, народили дитину, перестав цікавитися нею, дбати про неї, його дружина могла її штовхнути, образити, вимагала від неї виконання всієї домашньої роботи. Дитина перестала почувати себе потрібною, терпіла знущання. Батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно неї. Кожне літо, після смерті мами, вона приїжджала до тітки - ОСОБА_1 в смт.Пісочин. Остання купувала їй одяг, дбала про неї, турбувалася про неї та опікувалася її здоров`ям. В сім`ї батька вона почувала себе непотрібною, її могли залишити вдома, а самі їздили відпочивати, бо їй не вистачило місця, її здоров`ям батько не цікавився, їй було дуже важко пережити смерть матері, вона потребувала допомоги близької людини, однак від батька її не отримала. Восени 2020 року по середину літа 2021 року вона впала у депресію, були зриви, істерики, 4 рази вона труїла себе таблетками, намагаючись позбавити себе життя, потребувала допомоги психолога, однак батько це все ігнорував. Влітку 2021 року батько відпустив її до тітки, вона приїхала і з того часу живе у неї, дуже хоче залишитися жити з тіткою та її чоловіком. З того часу батько її життям не цікавиться, жодної фінансової допомоги не надає, всі її потреби забезпечує тітка та її чоловік.
Висновками органів опіки та піклування - Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 08 лютого 2023 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача підтверджується, що неповнолітня ОСОБА_2 , 2007 року народження, проживає разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які займаються її вихованням, розвитком та утриманням. Мати дитини померла. Батько дитини проживає окремо від дочки з 2021 року, не займається її вихованням, не цікавиться її життям та здоров`ям, фінансової допомоги на її утримання не надає. Вважають доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 .
Поданням Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 08 лютого 2023 року підтверджується, що орган опіки та піклування не заперечує проти призначення ОСОБА_1 піклувальником племінниці - ОСОБА_2 , 2007 року народження, у разі позбавлення батьківських прав батька дитини - ОСОБА_3 .
Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його доньки - ОСОБА_2 , суд приходить до наступного.
Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
У постанові Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаний норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).
Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Суд погоджується із висновками щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такі висновки є вмотивованими, містять обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дитину відповідача.
В зв`язку з чим, позовні вимоги позивача в частині позбавлення відповідача батьківських прав, є такими, що підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини - ОСОБА_2 , суд приходить до наступного висновку.
Статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батька та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток.
Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27 лютого 1991 року), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.
Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі .
Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.
Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, те, що відповідач є працездатною особою, мати дитини померла, доказів про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини в заявленому розмірі - 1/4 частки, суду не надано.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою дитини відповідача у забезпеченні належного матеріального її утримання, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню та стягує з відповідача на утримання його дочки Віолетти аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до повноліття дитини, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Що стосується позовних вимог позивача в частині встановлення піклування над ОСОБА_2 , 2007 року народження, та призначення ОСОБА_1 її піклувальником, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Опіка та піклування встановлюється судом та органом опіки та піклування. Опікун та піклувальник призначається: над недієздатною чи обмежено дієздатною особою - судом за поданням органів опіки та піклування; над малолітньою чи неповнолітньою особою (якщо питання не стосується обмеження дієздатності) - органом опіки і піклування відповідно до ч.1 ст. 61 Цивільного кодексу України.
В даному випадку в повноваження суду не входить право призначати піклувальника над дієздатною дитиною.
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки - ОСОБА_2 та стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки, підлягають задоволенню, оскільки суду доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.
В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 992,40 гривень за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, яку судом задоволено, тому судовий збір у зазначеній сумі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 .
Позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Вказана позовна вимога задоволена судом, в зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 гривень на користь держави, оскільки з позовом позивачі звернулися до суду 05 грудня 2022 року.
Крім того, договором №2 від 02 жовтня 2022 року про надання правової допомоги, укладеним між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Ткаченком В.М. підтверджується, що позивачем ОСОБА_1 сплачено на користь адвоката Ткаченка В.М. 6 000 гривень в рахунок наданої їй правової допомоги по підготовці позову, консультацій та представлення її інтересів у суді.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвокат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6 000,00 гривень, що підтверджені належними доказами.
Керуючись ст.ст. ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264,280-283 ЦПК України, ст.ст. 75, 80, 84, 91, 164, 165, 180 СК України, - суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, служба у справах дітей та сім`ї Пісочинської селищної об`єднаної територіальної громади Харківського району Харківської області, про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальника, стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задовільнити частково.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт.Бірюкове, м.Свердловськ, Луганської області, Україна, по відношенню до його дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Луганська, України.
Передати неповнолітню дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Пісочинській селищній раді Харківського району, Харківської області на піклування та вирішення подальшої її долі.
Стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь особи або закладу, де вона буде знаходитися, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця смт.Бірюкове, м.Свердловськ, Луганської області, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягувати з 05 грудня 2022 року, допустивши рішення суду в цій частині негайному виконанню в межах місячної суми стягнення аліментів.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 гривень, а всього стягнути судові витрати по справі в розмірі: 6 992 (шести тисяч дев`ятиста дев`яноста двох) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 992 (дев`ятиста дев`яноста двох) гривень 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: С.А.Янжула.