ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4493/23 Справа № 211/1131/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

сторони справи

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 20 лютого 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У березні 2018 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 02.10.2009 року в розмірі 103 988,01 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, а саме: 6 888,85 грн. заборгованість за кредитом; 88 165,45 грн. заборгованість по відсотками за користування кредитом; 3 505,71 грн. заборгованість з пені та комісії; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 4928,000 грн. штраф (процентна складова).

27.07.2018 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги банку задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 560,01 грн., та судовий збір у розмірі 1670,03 грн.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 06.09.2021 року дане заочне рішення було скасоване.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року в задоволені позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого без повного та всебічного, об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без надання належної оцінки доказам по справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права, ставить питання про його скасування та ухвалення нового судового рішення про повне задоволення позовних вимог.

Позивач вважає, що суд незаконно відмовив у задоволенні позову, оскільки не в повній мірі встановив обставини справи. Наголошує на тому, що02.10.2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано картку, яка в подальшому пере випускалася. На картку встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн., який було збільшено до 8000, 00 грн. В тексті анкети-заяви, яка особисто підписана позичальником зазначено розмір відсоткової ставки 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

02.10.2009 відповідачем окрім Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг також було підписано і Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зокрема зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5% на місяць), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені та штрафів, розмір штрафів за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань. Окрім того, в кінці довідки зазначено про ознайомлення з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за користування кредитними коштами, що свідчить про те, що сторони при укладенні кредитного договору досягли усіх істотних умов договору.

Позивач зазначає, що строк дії останньої перевипущеної картки до 05/16, тобто до 31.05.2016. Заборгованість по відсоткам станом на 31.08.2014 року складає 1187,29 грн. За період з 01.09.2014 по 31.05.2016 заборгованість по відсоткам за ставкою 30% річних складає 3 618,06 грн. (6888,85 грн.*30*639/ (100*365)). Таким чином заборгованість по відсоткам за ставкою 30% річних складає 4 805,35 грн., тому, враховуючи, що в підписаній відповідачем довідці зазначено розмір відсоткової ставки, пеню та штрафи, то дані вимоги підлягають задоволенню. Зазначає, що виписка по рахунку є доказом заборгованості за тілом кредиту.

Виписка по рахунку, довідка про встановлення кредитного ліміту, довідка про видачу картки надаються суду апеляційної інстанції на виконання вимог ст.12 ч.4, 5 ЦПК України до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ч.ч.2,3 ст.367 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Наголошує на тому, що у місцевого суду не було правових підстав відмовляти позивачу у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.10.2009 року сторони уклали договір про надання банківських послуг б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 10).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що вона була ознайомлена з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку».

Крім того, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 11).

Також в Заяві вказано, що позичальник бажає оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом в розмірі 1000,00 грн. та базовою процентною ставкою по кредиту 2,5% в місяць на залишок заборгованості.

При цьому, в Заяві міститься інформація про номер карти відповідача НОМЕР_1 , який відкрито 02.10.2009 року, тобто в той же день, що і підписана Заява.

02 жовтня 2009 року ОСОБА_1 підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Згідно довідки ПриватБанку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 відбулися такі зміни кредитного ліміту: 02.10.2009 року старт карткового рахунку, 02.10.2009 року, кредитний ліміт 1000,00 грн, примітка: встановлення кредитного ліміту, 24.10.2009 року кредитний ліміт 2200,00 грн, примітка: зменшення кредитного ліміту, 29.10.2009, кредитний ліміт 1000,00 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 14.04.2010 року кредитний ліміт 3000,00 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 16.12.2010 року кредитний ліміт, примітка: 5900,00 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 24.10.2011 кредитний ліміт 3450,00 грн, примітка: зменшення кредитного ліміту, 01.08.2012 кредитний ліміт 8000,00 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 14.08.2012 кредитний ліміт 8500,00 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 18.04.2014 кредитний ліміт 7580,00 грн, примітка: збільшення кредитного ліміту, 05.05.2014 кредитний ліміт 7580,00 грн, примітка: зменшення кредитного ліміту, 10.06.2014 кредитний ліміт 7060,00 грн, примітка: встановлення кредитного ліміту. Строк дії кредитної картки 05/16 (а.с.10).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 , виходив з того, що Банком поза розумним сумнівом, не доведено отримання відповідачем від позивача кредитних коштів у зазначеному позивачем розмірі та користування ними, а також наявність і розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, а тому оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача невиконаного грошового зобов`язання в сумі 103 988,01 грн. за період з 02.10.2009 року по 31.12.2017 року, а відповідач в особі його представника у заяві про скасування заочного рішення заперечує розмір заборгованості, вказаний позивачем, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується із доводами позивача в частині наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог Банку, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України).

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Так, Банком на підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, надані наступні докази: розрахунок заборгованості (а.с.6-9), довідка про зміну умов кредитування, де відображена інформація про збільшення або зменшення кредитного ліміту, а також зазначено строк дії кредитної картки -05/16 (а.с.10); анкета-заява, яка особисто підписана відповідачем під час укладення кредитного договору 02.10.2009, в який зазначена базова процентна ставка за кредитом 2,5% на місяць на залишок заборгованості, кредитний ліміт 1000 грн., номер виданої кредитної картки, тип виданої картки «Універсальна 55 днів пільгового кредиту (а.с.11); Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка також особисто підписана позичальником та, де зазначена базова % ставка в місяць 2,5 %, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, розрахунок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, нарахування штрафів за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням (500 грн. + 5% від ціни позову (а.с.12); Умови та правила надання банківських послуг (а.с.13-18); ксерокопія паспорта позичальника (а.с.19-20).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Наведені вище, надані позивачем докази зокрема: Анкета-заява та довідка про умови кредитування, які особисто підписані відповідачем ОСОБА_1 02.10.2009 та у довідці про умови кредитування і в анкеті-заяві зазначена базова процентна ставка 2,5 % на місяць, підтверджують її приєднання до умов договору в розумінні положень статті 634 ЦК України, оскільки, підписавши Анкету-заяву та довідку про умови кредитування, відповідач особисто ознайомилася з запропонованими їй умовами кредитування, тобто була обізнана з умовами на яких отримала наданий позивачем кредит, а отже банк має право вимагати від позичальника виконання умов договору в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами.

У позові банк просив стягнути окрім тіла кредиту 6888,85 грн., також заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом на 31.12.2017 в розмірі 88 165,45 грн.; заборгованість за пенею та комісією розмірі 3505,71 грн., а також штрафи-500 грн. (фіксована частина) та 4928,00 грн. (процентна складова від цини позову).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення, підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

У позові Банк просив стягнути проценти в розмірі 88165,45 грн., нарахувавши їх станом на 31.12.2017 року, тоді, як строк дії останньої картки, яку отримала відповідач від Банку закінчився 31.05.2016 року, що зокрема підтверджено Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, тому, починаючи з 01 липня 2016 року Банк мав право на нарахування процентів в порядку ч.2 ст.625 ЦК України, однак такі позовні вимоги Банком не заявлялися.

Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14 висловив правовий висновок про те, що строк дії картки є кінцевим терміном кредитування.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що вимога Банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом підлягає частковому задоволенню, а саме стягненю підлягає заборгованість по відсоткам по 31.05.2016 року (закінчення строку дії останньої картки) за узгодженою сторонами процентною ставкою 2,5% в місяць.

При цьому колегія суддів не бере до уваги розрахунок позивача щодо розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 по відсоткам за користування кредитом, доданий до позовної заяви, оскільки вказаний розрахунок заборгованості по процентам за період з 01.10.2014 року по 01.04.2015 року проведений позивачем з застосуванням Банком процентної ставки 2,9% на місяць, що становить 34,80 % на рік, яка не узгоджена стронами, а розрахунок позивача за період з 01.04.2015 року по 31.10.2018 року проведений із застосуванням процентної ставки 3,5%, що становить 42,3% на рік, тобто за ці періоди Банк нарахував проценти з порушенням умов кредитування за підвищеною процентною ставкою.

В апеляційній скарзі позивачем наведено розрахунок заборгованості по відсоткам станом на 31.05.2016 (закінчення терміну дії кредитної картки), який склав 4 805,35 грн. і колегія суддів перевіривши наведений позивачем розрахунок повністі погоджується з ним, як і погоджується з періодом нарахування та наведеною формулою визначення заборгованості по процентам.

Так, з розрахунку заборгованості наданої Банком видно, що тіло кредита складає 6888,85 грн. і саме ця сума підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів з урахуванням наведених позивачем розрахунків в апеляційній скарзі процентів за користування кредитними коштами наводить власний розрахунок.

Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість за відсотками станом на 01.10.2014 (період коли Банком була збільшена процентна ставка з 2,5% - узгодженого сторонами до 2,9%) складала 1187,29 грн. (а.с.8- зврот).

Період з 01.09.2014 по 31.05.2016 складає 639 календарних днів, відповідно заборгованість по відсоткам за цей період за узгодженою процентною ставкою- 2,5% складає 3 618,06 грн. - (6888,85 грн. тіло кредиту*30*639/ (100*365)) та шляхом складення заборгованості по відсоткам за період з 02.10.2009 по 31.08.2014 в розмірі 1187,29 грн., отримуємо загальну суму заборгованості за відсотками 4 805,35 грн., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача щодо стягнення неустойки, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення штрафів підлягають задоволенню, а у стягненні пені слід відмовити, враховуючи наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання.

Як передбачено умовами кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф: 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.12).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні судом таких норм матеріального права.

Зі змісту довідки про умови кредитування видно, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні.

Так, з урахування заборгованості за тілом кредиту 6888,85 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 4805,35 грн., загальна сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача складає 11 694,2 грн., та урахуванням фіксованої частини штрафу в сумі 500 грн., розмір штрафу процентна складова складає - 609,71 грн. (11 694,2 грн. + 500 грн.= 12 194,2 грн.*5/100=609,71 грн.), які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивачем надано до суду апеляційної інстанції виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 02.10.2009 по 30.09.2021, довідку про видані відповідачу кредитні картки (5 карток), які, не надавалися позивачем до суду першої інстанції, та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування, яка наявна в матеріалах справи (а.с.10).

Колегія суддів приймає зазначені докази з огляду на наступне.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Колегія суддів вважає, що позивач не надав суду першої інстанції виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 02.10.2009 по 30.09.2021 та довідку про видані відповідачу кредитні картки, оскільки вважав, що наданих до позову доказів (розрахунок заборгованості, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, анкета-заява, довідка про зміну умов кредитування, копія паспорта відповідача) достатньо для доведення заявлених позовних вимог щодо укладення між сторонами кредитного договору та узгодження між сторонами всіх істотних умов кредитування (відсутність умислу), при цьому суд першої інстанції у рішенні зазначив, що сам по собі розрахунок заборгованості, здійснений банком, не може бути єдиним та безумовним доказом розміру наявної заборгованості за кредитним договором, а інших належних доказів на підтвердження розрахованої позивачем кредитної заборгованості, зокрема, виписки по картковому рахунку позичальника, даних про рух на ньому коштів тощо позивачем не надано, а відповідач в особі його представника у заяві про скасування заочного рішення заперечує розмір заборгованості, вказаний позивачем.

Окремо слід зазначити, що сторона відповідача, заперечуючи розмір заборгованості, свого розрахунку боргу суду не надала, а суд першої інстанції, маючи наявні у справі докази, які підтверджують кредитні правовідносини між сторонами також не провів власного розрахунку.

На підставі викладеного вище, колегія суддів прийшла до переконання, що рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 ухвалено без повного урахування наявних у справі доказів, тому згідно положень п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», а саме: в частині стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту в розмірі 6 888,85 грн., відсотків за користування кредитом в розмірі 4 805,35 грн., штрафів в сумі 500 грн. фіксована складова та 609,71 грн. - відсоткова складова, що разом складає 12 803,91 грн. В іншій частині вимоги позивача з наведених вище підстав задоволенню не підлягають.

Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у сумі 1762,00 грн., за подання апеляційної скарги 2643 грн., а всього сплачено 4405,00 грн.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, в загальному розмірі 12 803,91 грн., що складає 12,3% від заявленої ціни позову 103 988,01 грн., тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 541,81 грн. що складає 12,3% від сплаченого позивачем в судах першої і апеляційної інстанції розміру судового збору -4405,00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2023 року, скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитом Договором без номеру від 02.10.2009 року станом на 31.05.2016 в загальному розмірі - 12 803,91 грн. (дванадцять тисяч вісімсот три гривні дев`яносто одну копійку), яка складається з : заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 888,85 грн. (шість тисяч вісімсот вісімдесят вісім гривень вісімдесят п`ять копійок); заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 4 805,35 грн. (чотири тисячі вісімсот п`ять гривень тридцять п`ять копійок); штрафів - 500 грн. фіксована частина та 609,71 грн. процентна складова, що разом складає -1109,71 грн. та 541,81 грн. судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 травня 2023 року.

Головуючий:

Судді: