Справа №705/2844/22
2/705/715/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі головуючого судді Піньковського Романа Володимировича, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гіщинський І.Ю., звернувся до суду з позовом до АТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди, який обґрунтовує наступним.

08.06.2020 року близько 22 години 17 хвилин в м.Умань, в напрямку с.Городецьке, відбулася ДТП, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок даної ДТП, пішохід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження.

На даний час позивач є особою, якій внаслідок ДТП було завдано шкоду здоров`ю, яка пов`язана з лікуванням, шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності, та моральну шкоду. Він знаходився на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному, травматологічному відділеннях КП «Уманська Центральна міська лікарня» Уманської міської ради в період з 08.06.2020 року по 16.06.2020 року.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ОСОБА_2 на дату ДТП була застрахована в Акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», поліс №АО6859182, який діяв на момент ДТП станом на 08.06.2020 року.

13.06.2020 року за фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000636. Згідно листа заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління національної поліції у Черкаській області №24/М-112аз від 20.12.2021 року кримінальне провадження №0000636 від 13.06.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, 29.12.2020 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вважає, що має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену йому шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, позивач вирішив відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від АТ СГ «ТАС».

Законодавством України визначено досудовий порядок отримання грошової компенсації за спричинену шкоду третім особам внаслідок ДТП майну, життю та/або здоров`ю, і такий порядок міститься у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом, оскільки застосовується у спеціальних правовідносинах.

Для одержання страхового відшкодування в його інтересах 09.12.2021 року його представник за довіреністю ОСОБА_3 повідомив Відповідача про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», із заявами на виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених до відшкодування вимог, наступні вимога виплати страхового відшкодування пов`язана з витратами на лікування в сумі 8155,66 грн; вимога виплатити страхове відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності в сумі 1259,50 грн; вимога виплатити страхове відшкодування пов`язане з моральною шкодою в сумі 470,80 грн.

До травня 2022 року відбувалося досудове врегулювання даного страхового випадку між АТ СГ «ТАС» та його представником за довіреністю. Станом на 25.05.2022 року від відповідача не отримано жодного листа про прийняте рішення страховиком та вчиненні дії останнього з метою здійснення виплати страхового відшкодування потерпілому.

Оскільки, така бездіяльність страховика порушує норми законодавства України та права і інтереси позивача, тому він просить суд прийняти рішення, яким стягнути з АТ СГ «ТАС» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 8156,66 грн. страхового відшкодування витрат на лікування; 1416,90 грн. страхового відшкодування шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності; 478,68 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Ухвалою судді від 05.08.2022 року, після надходження до суду інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень.

23.12.2022 року представником ПАТ «СГ «ТАС» на адресу суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнають та просять відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Свою позицію обґрунтовує тим, що дійсно до АТ СГ «ТАС» звернувся представник позивача, який повідомив про факт ДТП від 08.06.2020 року за участю водія ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована в АТ СГ «ТАС» (приватне). По факту ДТП відкрито кримінальне провадження №00000636 від 13.06.2020 року та проводиться досудове розслідування. Оскільки судове рішення по даній справі не прийнято, що унеможливлює встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності внаслідок ДТП, обставини ДТП, в порядку п.36.2, ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже, вважають, що з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутній факт порушення, невизнання, оспорення прав, свобод чи законних інтересів позивача.

У зв`язку з цим страховиком на підставі ст.35 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було прийнято рішення про зупинення виплати страхового відшкодування до закінчення розгляду справи.

Крім того, вважають, що вказані в позовній заяві сума відшкодування витрат на лікування не обґрунтована належними доказами оскільки наданий позивачем розрахунок містить неточності, а тому визнають їх лише частково. За їх підрахунками на лікування позивача ОСОБА_1 було витрачено 7592 гривні 86 копійок, а не 8156,66 гривень, оскільки в доданих медичних документах про призначення медичних препаратів та доданих фіскальних чеках маються невідповідності в призначеннях на закупівлі на суму 493,80 грн.

Стосовно вимоги позивача про виплату йому страхового відшкодування пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності в сумі 1259,50 грн., ні на адресу відповідача, ні на адресу суду не надано доказів, що ОСОБА_1 є непрацюючою особою, тому страхова компанія не погоджується з цією вимогою.

Вимога виплати страхового відшкодування пов`язана з моральною шкодою, на думку представника відповідача, також підлягає до корегування, тому що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а отже 5% від 7592,86 грн. становить 379,64 грн.

Зазначають, що при укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «СГ «ТАС» (приватне) взяло на себе зобов`язання здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, а не відшкодувати шкоду заподіяну каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, оскільки АТ «СГ «ТАС» (приватне) не є завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 08.06.2020 року близько 22 години 17 хвилин в м.Умань, в напрямку с.Городецьке, відбулася ДТП за участю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який керуючи автомобілем марки «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок даної ДТП, пішохід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження.

Згідно полісу №АО6859182 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 за страхова в АТ «СГ «ТАС» (приватне).

Як вбачається з витягу з медичної картки стаціонарного хворого №3217 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поступив на лікування в КНП «Уманська центральна міська лікарня» 08.06.2020 року з діагнозом ВЧМТ: струс головного мозку. Перелом правої скроневої кістки в базальних відділах та дужки правої акулової кістки. Закритий перелом кісток носа зі зміщенням. Забій лівої вушної раковини. Множинні забійні рани і садна голови, правої гомілки. Перелом клювовидного відростку лівої лопатки. Алкогольне сп`яніння.

Згідно довідок КНП «Уманська центральна міська лікарня» від 24 грудня 2021 року за №387, №346 та б/н про тимчасову втрату працездатності ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному та травматологічному відділенні Уманської центральної міської лікарні з 08.06.2021 року по 16.06.2021 року, що свідчить про тимчасово втрату працездатності потерпілим від ДТП, внаслідок якого ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження згідно діагнозу, зазначеного в даних медичних документах.

Відповідно до копій фіскальних чеків та заключень медичних обстежень за період з 09.06.2020 по 14.06.2020, що додані до позовної заяви, вбачається підтвердження витрат на лікування ОСОБА_1 , пов`язаних з придбанням ліків та проходженням медичних обстежень.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14.06.2020 за фактом ДТП, яка мала місце 08.06.2020 року та учасниками якої є водій ОСОБА_2 та пішохід ОСОБА_1 , зареєстровано кримінальне провадження № 0000636 від 13.06.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Представником позивача ОСОБА_3 на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) були направлені повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 09.12.2021, три заяви на виплату страхового відшкодування від 09.12.2021, на які була отримана відповідь за вих.№1959 від 14.12.2021, що компанія призупиняє розгляд справи та не може прийняти рішення про виплату страхового відшкодування оскільки не має документального підтвердження того, що кримінальне провадження завершено та по справ прийнято рішення.

У частинах першій та другій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки(пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статтях 23-27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаним нормами встановлено наступне.

Згідно положень ч.1 ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються зокрема для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Згідно ст.26-1 Закону Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21), на яку, зокрема посилається заявник у касаційній скарзі, та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20(провадження № 61-19906св21).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги заперечення, викладені у відзиві АТ «СГ «ТАС», оскільки ДТП, що мала місце 08.06.2020 року, сталася за участі джерела підвищеної небезпеки, тобто автомобіля марки «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 , та в результаті дії цього джерела підвищеної небезпеки позивачу ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження, які потягнули за собою тимчасову втрату непрацездатності. Оскільки цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована в АТ «СГ «ТАС», отже страховик зобов`язаний виплати потерпілому страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законодавством порядку.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що з урахуванням встановлених обставин позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 8156,66 грн. страхового відшкодування витрат на лікування; 1416,90 грн. страхового відшкодування шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності; 478,68 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 992,40 грн. судового збору, оскільки позивач звільнений від його сплати.

Керуючись Законом України «Про страхування», ст. ст. 999, 1166, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 76-83, 141, 258, 259, 263-268, 273-279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 8156,66 грн. страхового відшкодування витрат на лікування; 1416,90 грн. страхового відшкодування шкоди, заподіяної тимчасовою втратою працездатності; та 478,68 грн. страхового відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) (), на користь держави сплачений судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Копію рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Черкаського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський