Справа № 754/2653/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Лісовська О.В., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аракелян Олена Іванівна, про визнання недійсним свідоцтва про спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про спадщину, а також із заявою про забезпечення даного позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора, вносити зміни до відомостей про юридичну особу - ТОВ «Пальміра-Київ», ТОВ «Укрвіміс», Виробничий кооператив «Полярний», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: про зміну засновників (учасників) або відомостей про таких осіб, про зміну розміру статутного капіталу, про державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи, про припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

Заява мотивована тим, що 15.02.2021 року приватним нотаріусом КМНО Аракелян О.І. відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, встановлення факту придбання нерухомого майна внаслідок спільної праці, визнання об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на спадкове майно. Станом на 23.02.2023 року судовий спір триває. 23.01.2023 року приватним нотаріусом Аракелян О.І. було видано свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 на частину корпоративних прав ТОВ «Пальміра-Київ», ТОВ «Укрвіміс», Виробничий кооператив «Полярний». На підставі виданого свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 здійснив реєстраційні дії із зміни власника часток корпоративних прав та зареєстрував себе директором, кінцевим бенефіціаром. У разі задоволення позову та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, існує ризик того, що виконання такого судового рішення буде значно утруднено або взагалі неможливе, що унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача. На підставі викладеного представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову, зазначених у заяві.

Зваживши доводи заяви, вивчивши письмові матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред"явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути спів мірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з"ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з поданої заяви, заявник просить суд забезпечити позов, зважаючи на те, що на підставі виданого свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 здійснив реєстраційні дії із зміни власника часток корпоративних прав та зареєстрував себе директором, кінцевим бенефіціаром. У разі задоволення позову та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, існує ризик того, що виконання такого судового рішення буде значно утруднено або взагалі неможливе, що унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача.

Але при цьому суддя зазначає, що заявником до заяви про забезпечення позову не долучено копію свідоцтва про право на спадщину, що унеможливлює перевірити об`єм майна, що входив до складу спадщини, та був зазначений у свідоцтві, а також перевірку судом відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що підстав для задоволення заяви представника позивача немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 151 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п?ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя О.В.Лісовська