Справа № 466/285/22 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/975/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2022 року в складі судді Зими І.Є. в справі за позовом Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,-

встановив:

У січні 2022 року Шевченківська районної адміністрація Львівської міської ради, в особі органу опіки та піклування звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідачки ОСОБА_2 , з участю третьої особи ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Вимоги обґрунтовані тим, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває у відділі «Служби у справах дітей» Шевченківського району на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування та тимчасово влаштований через неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків щодо його виховання та утримання.

Через усунення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, дитина не проходила планового медичного огляду, не підписана декларація із сімейним лікарем. Так, 05.08.2021 малолітнього ОСОБА_5 поміщено у Комунальний заклад ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки». За час його перебування у вказаному закладі, батьки та інші родичі дитини не відвідували і не цікавились станом його здоров`я. Мати з 25.08.2021 проходить курс соціально-психологічної реабілітації від наркотичної залежності, рекомендаційний курс триватиме 6 місяців. Батько дитини - ОСОБА_3 перебуває у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (19)».

До цього із сім`єю працівниками відділу соціальної роботи розроблено план соціального супроводу. Відповідачці ОСОБА_2 запропоновано комплекс соціальних послуг, проте залишились невирішені проблеми сім`ї, а саме низький батьківський потенціал матері, реєстрація старшого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за фактичним місцем проживання, влаштування малолітніх дітей, а саме ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 в дошкільний дитячий заклад і створення безпечних та комфортних умов для проживання дітей. Між тим, станом на січень 2021 року результатів щодо подолання чи мінімізації складних життєвих обставин не досягнуто. Було неодноразово встановлено, що малолітні діти гуляють самі далеко від дому без супроводу дорослих, мати залишає їх самих вдома без догляду, що потенційно несе загрозу для їх життя та здоров`я і загалом не відповідає їх інтересам.

Відтак вважають, що з боку відповідачки є систематичне неналежне виконання батьківських обов`язків, що доводить абсолютне не розуміння загальноприйнятих норм, в тому числі ігнорування виконання прямого обов`язку матері. Інформація, що відповідачка працевлаштована або має інші доходи відсутня, в тому числі і щодо соціальної допомоги на дітей, відсутня інформація про інші засоби для існування. Провести роз`яснювальні бесіди, а також надати рекомендації посадових осіб уповноважених на виконання функцій та обов`язку органу опіки і піклування є не можливим через відсутність інтересу матері до змін, які б призвели до покращення стану виконання батьківських обов`язків. Для матері притягнення до відповідальності і реальна відсутність дітей очевидно має формальний характер і не несе ніякого впливу на зміну поведінки. На засідання комісії з питань захисту прав дитини відповідачка не прийшла, відтак позивачем не здобуто жодних доказів, пояснень з цього приводу, які дають підстави вважати, що мати виконуватиме покладені на неї обов`язки щодо виховання дитини.

За таких обставин, орган опіки та піклування ШРА дійшов висновку, що відповідачку слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона неналежно виконує обов`язки, покладені на неї чинним законодавством України та ухиляється від їх виконання.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2022 року у задоволенні позову Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, в особі голови районної адміністрації Н. Банах.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним та таким, що прийняте у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу на те, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, що суперечить вимогам п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, якою передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті спори у справах, що вникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що відповідачка усвідомила своє негативне ставлення до виховання дитини, стала на шлях виправлення та повністю пройшла курс реабілітації від наркотичної залежності. В той же час, згідно із довідкою Громадської організації «Міжнародна Асоціація-Львів» №02-02 від 02.02.2022 повний курс соціально-психологічної реабілітації становить 6 місяців реабілітації та 6 місяців ресоціалізації, тобто повний курс реабілітації становить 1 рік. Листом Громадської організації «Міжнародна Асоціація-Львів»№5 від 05.04.2022 повідомлено, що ОСОБА_2 припинила курс проходження психоціальної реабілітації за спільним рішенням з рідними. Вона проходила курс з 25.08.2021 по 27.02.2022, повний курс програми не пройшла. До завершення повного курсу залишилось 6 місяців.

Крім того, відповідачкою не надано жодної довідки із медичних установ про повне одужання від наркозалежності та не доведено, що вона може належним чином здійснювати догляд та виховання сина. Також враховуючи характеристику, така видавалась лише під час проходження реабілітації, що не дає підстав вважати про її повне одужання.

При ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано положення ч.4 ст. 164 СК України, якими визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Також, судом не враховано твердження позивача про те, що ОСОБА_2 притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, що об`єктивно підтверджується матеріалами справи №466/241/20.

Наголошує, що з 27.02.2022 по час звернення до суду з апеляційною скаргою минуло два місяці. Протягом цього часу відповідачка жодного разу не відвідувала сина в КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки», що підтверджується листом №194 від 19.04.2022 та не виявляла бажання повернути сина у свою сім`ю, не зверталась з цього приводу у відділ «Служба у справах дітей» Шевченківського району. Натомість, після ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських права, 07 квітня 2022 року звернулась у відділ «Служба у справах дітей» Шевченківського району із заявою про влаштування дитини ОСОБА_4 , 14.01.2021 в заклад, оскільки немає змоги забрати дитини додому.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, перед зверненням до суду Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради, як органом опіки та піклування вжито всіх заходів щодо збереження сім`ї та залишення дитини у її матері, зокрема розроблено план соціального супроводу та запропоновано комплекс соціальних послуг. Проте, результатів щодо подолання чи мінімізації складних життєвих обставин не досягнуто, а навпаки після певного часу відповідачка знову повернулась до наркозалежності.

Про ухиляння матері ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків свідчить і те, що з часу перебування дитини в закладі відповідачка не створила належних санітарних умов у помешканні за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена обставина підтверджується актом обстеження умов проживання від 07.04.2022, складеного спеціалістами відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2022 року та постановити нове, яким позовні вимоги Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду питання по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги частково виходячи з такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається не відповідачка, на переконання суду, не свідчить безумовно про те, що мати не бажає приймати участь в її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Як з пояснень самої відповідачки, так і показань допитаної в ході судового розгляду свідка ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_2 любить своїх дітей, її дії свідчать про бажання змінити своє життя та забезпечити дітям належні умови проживання в сім`ї.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Оскільки суд не вбачав підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітнього сина, відсутні і підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів з підстав ст. 166 СК України.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , що вбачається з копії свідоцтва про народження. Батьками дитини записані ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_2 (а.с. 30).

Як встановлено судом, малолітній ОСОБА_5 перебуває у відділі «Служба у справах дітей» Шевченківського району на первинному обліку дітей, які залишились без батьківського піклування та тимчасово влаштований у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» через неналежне виконання відповідачкою своїх обов`язків щодо його виховання та утримання.

Відповідно до інформації КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», за час перебування малолітнього ОСОБА_5 у вказаному закладі, батьки та інші родичі його не відвідували та жодним чином не цікавилися станом його здоров`я (а.с. 54).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частинами першою, другою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні принципи з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи, на час звернення Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування до суду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно розпорядження №543 від 29.09.2021 влаштований у «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки».

Наказом Управління №»Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 06.08.2021 №255 ОСОБА_4 взято на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами (письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків).

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За приписами ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно із висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2 доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приймаючи таке рішення Орган опіки та піклування враховував те, що 05.08.2021 працівником відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району спільно із фахівцями відділу соціальної роботи Шевченківського району відвідано сім`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , де в той час перебували ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та матері дитини, ОСОБА_2 , спостерігалися візуальні ознаки сп`яніння з порушеною координацією рухів. У зв`язку із станом здоров`я, а саме можливим наркотичним сп`янінням, ОСОБА_2 госпіталізовано, а дитину ОСОБА_4 влаштовано у КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки».

Вказаний висновок є достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Зокрема, висновок містить аналіз особистості матері, її характеристику, оцінку її ставлення до дитини, відображає дійсні підстави недодержання та її винуватість в ухиленні від виконання батьківських обов`язків.

Тому колегія суддів вважає за можливе прийняти даний висновок до уваги, оскільки він відповідає інтересам малолітньої дитини.

В той же час у висновку зазначено, що згідно довідки «міжнародної Антинаркотичної Асоціації» від 09.09.2021 №09/09 ОСОБА_2 цілодобово перебуває і проходить курс соціально-психологічної реабілітації за адресою: Львівська обл. Пустомитівський район, село Скнилів, садове товариство «Черемшина».

Колегія суддів зауважує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Цивільне законодавство передбачає, що така підстава позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини характеризується лише винною поведінкою батьків та свідомим нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

З вказаних обставин слід розуміти, що ухилення від виконання батьківських обов`язків та їх невиконання не є тотожними поняттями. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з об`єктивної сторони слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Отож, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Згідно із інформацією КЗ ЛОР «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки» за час перебування дитини у закладі, батьки та інші родичі його не відвідували та жодним чином не цікавились його станом здоров`я.

В свою чергу, з матеріалів справи встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 проходила курс соціально-психологічної реабілітації в «Міжнародна Антинаркотивна Асоціація» період з 25.08.2021. Рекомендований курс реабілітації 6 місяців та ресоціалізації - 6 місяців.

Згідно із наданої головою Львівської філії Громадської спілки «Міжнародна Антинаркотивна Асоціація» Д.В.Манько відповіді від 05.04.2022 вбачається, що ОСОБА_2 проходила курс з 25.08.2021 по 27.02.2022. Тобто, пройшовши курс реабілітації - 6 місяців, ОСОБА_2 не пройшла рекомендований курс ресоціалізації - 6 місяців.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б свідчили про повернення ОСОБА_2 до свідомого відновлення її в соціальному статусі повноправного члена суспільства та самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації № 251 від 19.05.2021, за наслідками розгляду подання начальника відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району, відібрано малолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері ОСОБА_2 та влаштовано дітей у Центр підтримки дітей при закладі дошкільної освіти № 5 Львівської міської ради на повне державне утримання.

В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18 травня 2022 року у справі № 466/4612/21 задоволено позовом голови Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, відібрано малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно малолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги у справі № 466/4612/21 суд першої інстанції врахував, що відповідачка, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітніх дітей, зокрема, цікавитися її життям та майбутнім, матеріально допомагати, дбати про культурний та духовний розвиток, спілкуватися, сприяти в отриманні дітьми освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання нею батьківських обов`язків не існує; самоусунулася від виховання та утримання дітей, не виявляє у відношенні до дітей материнської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачкою батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, в розумінні встановлених законодавчих положень, разом з тим повністю не пройшла курсу соціально-психологічної реабілітації.

З вище наведеного вбачається, що відповідачка тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, не піклується про життя та здоров`я неповнолітнього сина ОСОБА_5 , матеріально його не утримує, з дитиною взагалі не спілкується та його життям не цікавиться, що розцінюється судом як неможливість змінити поведінку відповідачки по відношенню до сина в кращу сторону.

Колегія суддів не вбачає наявності доказів, які б спростовували ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини.

Зазначених вище обставин справи суд першої інстанції належним чином не з`ясував, при вирішенні справи не врахував інтереси дитини, які порушуються у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання нею своїх батьківських обов`язків, відтак дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи те, що факт ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується зібраними у справі доказами, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що в свою чергу слугуватиме захисту прав дитини у вирішенні всіх її життєвих питань, прав та інтересів.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В свою чергу, звертаючись до суду з відповідним позовом позивач просив про стягнення з ОСОБА_2 на користь державного закладу та/або фізичної чи юридичної особи, якій може бути переданий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., що підлягає індексації згідно закону, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частина 3 ст. 166 СК України передбачає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення аліментів та визначаючи їх розмір, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що достатнім розміром аліментів на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде 2272 грн. щомісячно, що буде відповідати мінімально встановленому Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» розміру прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років.

Зважаючи на те, що дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на час прийняття рішення перебуває в Комунальному закладі Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», тому аліменти необхідно стягувати саме на користь закладу, в якому перебуває дитина.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, що суперечить вимогам п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, яким передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у справах, що вникають з сімейних правовідносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя, колегія суддів вважає слушними.

Так, згідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вирішуючи питання прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження, ухвалою від 21 лютого 2022 року вирішив, що дана справа є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно із п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Крім цього, відповідно до частини тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень статті 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення судових витрат в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав (немайнового характеру) та стягнення аліментів (майновий характер) за подання апеляційної скарги.

Оскільки за результатами розгляду апеляційної інстанції судове рішення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову, позивач при звернення до суду першої та апеляційної інстанції був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати покладаються на відповідача.

За таких обставин, до стягнення з ОСОБА_14 підлягає в дохід держави 7443 ((2481+2481) х 150%)) грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, в особі органу опіки та піклування до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 на користь Комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» на утримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 2272 (дві тисячі двісті сімдесят дві) гривень 00 копійок щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 14 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 7443 (сім тисяч чотириста сорок три) гривень 00 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 18 січня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк