Справа № 448/1278/21 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/1732/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів:Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Борисенко В.В., представника відповідачки-адвоката Голубінки Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 448/1278/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Голубінки Лілі Володимирівни на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара Олександра Степанівна,- про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини житлового будинку.

в с т а н о в и в :

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубара О.С. про визнання недійсним договору дарування Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладеного 04.06.2020 року між ним та відповідачкою, посвідченого приватним нотаріусом Яворівського РНО Львівської області Кубарою О.С. за № 417 та припинення права власності відповідачки на Ѕ частину вказаного будинку, вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачеві та його синові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної часткової власності (по 1/2 частки) належав зазначений будинок, який в цілому складається з 2-х житлових кімнат, загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м. Зазначає, що за життя свого сина, 14.11.2012 року він письмово розпорядився своїм майном, склавши заповіт, посвідчений секретарем Зав`язанцівської сільської ради Львівської області Партем О.І., згідно з яким все своє майно, в тому числі Ѕ частку вказаного житлового будинку, заповів сину ОСОБА_3 .

На початку червня 2020 року у зв`язку із важкою хворобою сина, відповідачка ОСОБА_2 , яка є його невісткою, запропонувала позивачу свої послуги по забезпеченню його доглядом, харчуванням, утриманням житлового будинку в належному стані. Замість цього, вона попросила відписати їй належну позивачу Ѕ частину житлового будинку шляхом укладення в нотаріуса договору довічного утримання (догляду). Із вказаною пропозицією ОСОБА_2 позивач погодився і 04.06.2020 року уклав з нею у Приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Кубари О.С. (третьої особи у справі) договір, тексту якого в силу старості та поганого зору не читав, однак, вважав, що в ньому передбачені всі права і обов`язки, про які домовився із відповідачкою.

Про укладення договору дарування довідався лише у вересні 2021 року, після погроз відповідачки ОСОБА_2 вигнати позивача з житлового будинку. Стверджує, що таким чином, відповідачка обманним шляхом змусила його підписати договір дарування, а він в силу свого похилого віку та безпорадного стану не розумів, який насправді документ підписав.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25 травня 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 04 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Яворівського РНО Львівської області Кубарою О.С. за реєстровим номером № 417.

Припинено право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816 (тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 коп.

Рішення суду оскаржила представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Голубінка Л.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що позивачу було відомо про те, що він укладає договір дарування. Даний договір укладався в присутності сина позивача та відповідно чоловіка відповідачки. Судом першої інстанції не враховано, що з 2001 року відповідачка з чоловіком проживали в спірному будинку та проводили його капітальний ремонт.

Після укладення договору дарування позивач залишився проживати в спірному будинку, у відповідачки немає наміру його виселяти. Судом першої інстанції не взято до уваги те, що позивачем не було надано суду жодних доказів у підтвердження того, що оспорюваний договір дарування був укладений ним під час його важкої хвороби та безпомічного стану та те, що він дійсно потребував сторонньої допомоги і ці обставини підтверджувалися б виписками з його медичної картки. Вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із зазначеним позовом.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Голубінки Л.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Борисенко В.В., вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 та його сину ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності (по Ѕ частки) належав житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 01.07.2003 року та Витягом про реєстрацію права власності нерухоме майно № 891691 від 01.07.2003 року (а.с.9,10.).

Спірний житловий будинок складається з 2-х житлових кімнат загальною площею 50,3 кв.м, житловою площею 25,8 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 21.04.2003 року, виданим КП «Мостиське РБТІ» на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 11-14).

14.11.2012 року позивач ОСОБА_1 склав заповіт, яким все своє майно заповів своєму синові ОСОБА_3 (а.с. 15).

Згідно копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11.08.2020 року син позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Договору дарування від 04.06.2020 року ОСОБА_1 (дарувальник) подарував ОСОБА_2 (обдарованій) Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Яворівського РНО Львівської області Кубарою О.С. (а.с.16-18.).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 01.10.2021 року ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Підставою для державної реєстрації став Договір дарування №417 від 04.06.2020 року на Ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Яворівського РНО Кубара О.С. (а.с.42).

Відповідно до Довідки виконавчого комітету Мостиської міської ради Львівської області № 959 від 28.09.2021 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 . В складі сім`ї зазначена відповідачка ОСОБА_2 (а.с.25,27).

Згідно виписки із медичної картки хворого від 30.12.2021 року у ОСОБА_1 катаракта обох очей та двобічний тубоотит (а.с.92), а також інші хвороби, зазначені у виписці із медичної картки від 21.09.2011 року. (а.с. 20).

Із матеріалів справи, пояснень допитаних в суді першої інстанції свідків встановлено, що спір між сторонами з приводу Договору дарування від 04.06.2020 року виник у 2021 році, коли позивачка ОСОБА_2 після смерті чоловіка, через шість місяців, вибралася із спірного житлового будинку, залишивши свекра без піклування.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із зібраних по справі доказів, вимог та приписів чинного законодавства, правових позицій Верховного Суду та прийшов до висновку, що Договір дарування позивачем ОСОБА_1 вчинений під приводом помилки, а відтак визнаний судом недійсним.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частині 1 ст.638 ЦК прописано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні і є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 717 ЦК за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Укладаючи 04.06.2020 року договори дарування на користь відповідачки ОСОБА_2 , яка була невісткою позивача, останній діяв за ініціативою сина та його дружини. Саме син, який був тяжко хворим онкологічним захворюванням, розуміючи наслідки своєї хвороби, домовився із нотаріусом на визначений день і час прийому та особисто відвіз батька та дружину для укладення договору. Зазначене підтвердили сторони по справі. В цей день син позивача віддарував свою Ѕ частину житлового будинку дружині, відповідачу по справі.

Позивач пояснив, що його внутрішня воля була спрямована на отримання догляду при передачі свого права власності відповідачці-невістці, яка взамін зобов`язувалася забезпечити його утриманням та доглядом довічно. Причиною для цього було те, що дізнавшись про можливу швидку смерть сина, який проживав разом з сім`єю з ним, він переживав, хто надасть йому допомогу та утримання, якого потребував як за віком так і за станом здоров`я.

Відповідачка погоджувалася надавати утримання та допомогу позивачу, а тому він погодився на пропозицію сина оформити своє волевиявлення нотаріально, оскільки відповідачка ОСОБА_2 здійснювала належний догляд за чоловіком як вдома так і в лікарні під час хвороби, надіявся на таке ж відношення до себе.

Про те, що відповідачка є особою з інвалідністю 3-ої групи з протипоказаннями роботи з тривалою ходьбою у зв`язку з чим жодних обов`язків на себе не могла взяти, йому не було відомо. Проживши ще шість місяців після смерті сина, відповідачка ОСОБА_2 стала проживати окремо, догляду та утримання позивачу не надавала, його життям не цікавилася. Згідно пояснень позивача ОСОБА_2 залишила місце проживання в даному будинку та більше не навідується, не цікавиться як він живе, допомоги не надає. Відповідачка розбила сім`ю дочки та проживає окремо з його колишнім зятем в іншому населеному пункті.

Оцінюючи зібрані по справі докази, пояснення сторін, суд першої інстанції встановив, що під час укладення Договору дарування у нотаріуса, позивач не мав при собі окулярів, хоч мав вади зору, які не давали йому можливості самостійно прочитати документ. Зазначене підтверджується поясненнями лікаря офтальмолога та поясненнями лікаря ЛОР, який підтвердив в судовому засіданні про діагностування у позивача у грудні 2021 року двобічної приглухуватості четвертого ступеня та страждання на розбірливість мови, оскільки шепітну мову ОСОБА_1 чує з відстані 0,5 м, а розмовну-з відстані 1 м. Даним захворюванням позивач хворіє 4-5 років.

Колегія суддів приймає до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, що в день укладення Договору дарування, позивач примірника Договору особисто не бачив і не читав, в руках його не тримав, оскільки укладенням Договору, його умовами займався син та невістка-відповідачка по справі ОСОБА_2 , що було спричинено також вадами зору та слуху позивача. Факт не зачитування позивачеві договору ОСОБА_4 підтвердила у письмових поясненнях нотаріус ОСОБА_5 , яка посвідчувала зазначений договір, пояснивши при цьому, що жодного прохання як зі сторони дарувальника так і зі сторони обдарованої чи її чоловіка про зачитування вголос Договору не поступало. Примірник копії Договору позивачеві не вручався. (а.с.50-53).

Колегія суддів приймає до уваги, що позивач, укладаючи Договір, мав на меті проживати у спірному житловому будинку та отримувати утримання, іншого житла у нього немає, а тому вважав, що підписує договір довічного утримання, оскільки з цією метою погодився поїхати до нотаріуса.

Вирішуючи спір, колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_1 як по віку так і по стану здоров`я як на час укладення договору дарування так і на даний час потребує стороннього догляду. Після укладення договору дарування та його нотаріального посвідчення, позивач ОСОБА_1 проживає у спірній Ѕ частині житлового будинку один, відповідачка ОСОБА_2 з 2021 року жодного разу не провідувала позивача, у належній їй Ѕ частині будинку не з`являлася.

За частиною першою та третьою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 вересня 2022 року, справа № 183/1610/17.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно пояснень позивача ОСОБА_1 , такий помилявся щодо обставин вчинення правочину саме на момент вчинення такого, оскільки був запевнений відповідачкою ОСОБА_2 та своїм сином, який був присутній при посвідченні договору, що отримає необхідний догляд та допомогу, яку буде потребувати.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Голубінки Лілі Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 січня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк