09.03.2023 227/3221/21

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі с/з Круговій І.В.

за участю в:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , поданим в її інтересах представником адвокатом Макєєвим Олександром Володимировичем, до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах порзивача ОСОБА_3 , звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що 25.10.2003 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, від якого сторони мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час шлюбу, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.10.2019 року, подружжям було придбано будинок з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що колишнє подружжя на час звернення з позовом до суду проживає окремо, будинок та все майно в будинку залишилось у користуванні відповідача. Позивач неодноразово зверталася з пропозиціями різних варіантів поділу спільного будинку, але відповідач не погоджується з жодним з них. Позивач просить суд визнати право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний за договором купівлі-продажу від 08.09.2006 р., вартістю на момент звернення до суду 166 900 грн. Також позивач просить суд поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за нею право особистої приватної власності на 2/3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на те, що з нею залишилося проживати трое неповнолітніх дітей, з яких одна дитина хворіє на цукровий діабет та потребує постійного лікування і аліментів , які сплачує відповідач, на утримання дітей не вистачає, власного житла позивач з дітьми не мають, і тому позивач вважає, що її частку в спільному майні подружжя потрібно збільшити до 2/3, залишивши у власності колишнього чоловіка ОСОБА_2 1/3 частку зазначеного будинку з господарськими будівлями та спорудами. Також позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь відшкодування понесених позивачем судових витрат щодо сплати судового збору в розмірі 1669,00 грн, витрат на проведення оцінки ринкової вартості житлового будинку у розмірі 800,00 грн, та на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.09.2021 року судом відкрито спрощене позовне провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відповідачем не було подано до суду відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки позивач на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, а тому при поділі майна необхідно враховувати інтереси дітей, які проживають з позивачкою, і відступити від рівності часток подружжя під час поділу спільного майна подружжя.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши в судовому засіданні про те, що він не перешкоджав позивачу та їх спільним дітям в проживанні в вишевказаному будинку і він не погоджується з вимогою позивача про необхідність відступу від рівності часток подружжя в спільному майні, оскільки він постійно та в повному обсязі сплачує аліменти на дітей, заборговності по аліментам немає, і на сьогоднішній день старша дочка є вже повнолітньою, таким чином на утриманні позивача перебувають двоє неповнолітніх дітей, він неодноразово пропонував позивачу повернутися проживати в їх спільний будинок, і позивач може вселитися хоч зараз в цей будинок. Відповідач також не погоджується із експертною оцінкою будинку, яку було проведено позивачем перед зверненням до суду із цим позовом, але заявляти клопотання про проведення судової експертизи щодо оцінки спірного будинку він заявляти не бажає. Відповідач також заперечував проти вимог позивача щодо стягнення з нього на користь позивача відшкодування понесених витрат на правову допомогу.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного:

Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення

домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частинами 1, 2 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за

обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або в позасудовому порядку.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.10.2003р, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09.10.2019 року.(а.с. 8).

Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06.05.2004 року Добропільським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції (а.с. 10), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 17.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с. 12), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 09.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с. 13). Як вбачається з матеріалів справи, старша донька позивачки ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 (а.с. 11).

Судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 08.09.2006 р., подружжя придбало будинок житловий з надвірними побудовами і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , і покупцем цього будинку в договорі купівлі-продажу № 4170 від 08.09.2006р. зазначено ОСОБА_2 - відповідача по справі, що підтверджується копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 16). Тобто, хоча договір купівлі-продажу будинку укладався продавцем з ОСОБА_2 , зазначений будинок є спільним сумісним майном подружжя і належить кожному із подружжя в рівних долях.

Позивач просила суд під час поділу майна подружжя відступити від принципу рівності часток подружжя, закріплений нормою ч.1 ст.70 СК України, з огляду на те, що з нею залишилося проживати трое неповнолітніх дітей, з яких одна дитина хворіє на цукровий діабет та потребує постійного лікування і аліментів , які сплачує відповідач, на утримання дітей не вистачає, власного житла позивач з дітьми не мають.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 09.08.2021 року за ОСОБА_3 жодного нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 15). З довідки від 19.08.2021 року, виданої директором ПП «ДРЕС «Південний» І.В. Козенятко, вбачається, що ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 45). Представник позивача в судовому засіданні повідомив, що позивач з дітьми орендує житло, так як вона добровільно виселилася з спірного будинку через неможливість проживати в ньому разом із колишнім чоловіком, але, в той же час, будь-яких доказів на підтвердження неможливості проживання позивача та дітей в спірному будинку позивачем до суду надано не було. Натомість, відповідач заперечував перешкоджання в проживанні в спірному будинку колишній дружині та їх спільним дітям та просив представника позивача в судовому засіданні повідомити позивачу про те, що позивач може вселитися в будинок в будь-який час.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_2 сплачує аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 у розмірі половини його заробітку, але не менше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22.02.2019 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, що підтверджується копією судового наказу від 04.03.2019 року, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області (а.с. 48). Згідно довідки № 229 від 05.08.2021 року відповідач працює начальником дільниці ТДВ "Шахта "Білозерська" та за період з січня 2021 року до червня 2021 року , тобто за 6 місяців з нього було утримано на сплату аліментів 60604грн.79 коп., тобто більше ніж по 10 тисяч гривень кожного місяця. Як підтвердив в судовому засіданні представник позивача, заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_2 немає.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Як було встановлено в судовому засіданні, угоди про добровільний поділ будинку, що є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, між сторонами не досягнуто, а тому позивач звернулася до суду із зазначеним позовом.

Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

З висновку про вартість майна, наданого до суду позивачем, вбачається, що вартість житлового будинку, загальною площею, 60,8м2 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 14.07.2021 року складає 166900 грн (а.с. 17), і за проведення оцінки майна позивачем було сплачено збір у розмірі 800,00 грн, що підтверджується квитанцією від 14.07.2021 року (а.с.37). Суд приходить до висновку про те, що витрати понесені позивачем щодо оцінки спірного майна слід стягнути з відповідача.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).Примусове припинення права власності можливе лише згідно зі статтею 365 ЦК України.Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. у справі № 464/7011/16-ц.

В судовому засіданні не було встановлено обставин, які б давали суду підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, і тому, суд дійшов висновку, що придбаний сторонами під час шлюбу житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину житлового будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_3 під час звернення до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1669,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 834,50 грн.

Щодо заявленого клопотання представника відповідача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне:

Згідно ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Представник позивача надав суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмір 6000 грн., договір про надання правничої (правової) допомоги від 09.08.2021 року, квитанції до прибуткового касового ордеру від 09.08.2021 р. на суму 6000 грн.

Згідно ч.ч.1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т ому числі , впливом вирішення справи на

репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої (правової) допомоги від 09.08.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 09.08.2021 р. на суму 6000 грн, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та приходить до висновку про часткове стягнення понесених відповідачем витрат на правову допомогу, а саме про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3 суми в розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 60-71 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 13, 28, 81, 89, 141, 259,263-265, 352, 354 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відшкодування понесених позивачем судових витрат щодо сплати судового збору в розмірі 834 грн.50 коп., витрат на правову допомогу в розмірі 3000 гривень 00 коп. та витрати на проведення оцінки ринкової вартості житлового будинку в розмірі 800 гривень 00 коп., а всього 4634 гривні 50 коп.

Іншу частину понесених позивачем судових витрат залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частини рішення було проголошено в судовому засіданні 09.03.2023 року, повний текст рішення суду виготовлено 13.03.2023 року.

Суддя В.В.Корнєєва

09.03.2023