ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/911/23 Справа № 201/9402/20 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року у справі за позовом Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2020 року Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що відповідачі є власниками квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 , та споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються на підставі договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 04 травня 2017 року, договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення від 04 травня 2017 року.

Вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань станом на 01 вересня 2020 року у відповідачів наявна заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 29 693,19 грн., з яких 13 376,50 грн. за обслуговування будинку; 100,45 грн. за послуги з теплопостачання; вивіз твердих побутових відходів в розмірі 1 764,29 грн.; ліфт в розмірі 4 411,89 грн.; водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 10 040,06 грн., та які просив суд першої інстанції стягнути солідарно з відповідачів на власну користь.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 11 824,14 грн., з яких 8 363,02 грн. - заборгованість за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 04 травня 2017 року, 3 521,12 грн. - заборгованість договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 04 травня 2017 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не підписував договори про надання послуг з позивачем, у спірній квартирі не проживав. Нараховані позивачем і визнані судом обґрунтованими суми заборгованості не відповідають умовам договорів про надання послуг. Розмір щомісячної плати за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за договором від 04 травня 2017 року встановлено на рівні 288,28 грн., зміна тарифів сторонами не узгоджувалась. Нарахування плати здійснювалося з квітня 2017 року, в той час як договір було укладено в травні 2017 року, з вересня 2019 року розмір щомісячної плати виріс до 417,79 грн. Отже, загальна сума заборгованості за період з травня 2017 року по серпень 2020 року має складати 11 535,20 грн. Крім того, позивачем безпідставно нараховано заборгованість за ліфт та вивіз твердих побутових відходів, зважаючи на те, що пунктом 1 договору вказані послуги включені в загальну послугу з утриманні будинків і споруд та прибудинкових територій. Окремо зазначає, що відповідач ОСОБА_2 з 2018 року по 2019 рік мала 50% пільгу на оплату комунальних послуг, отже сума заборгованості має бути зменшена з урахуванням розміру пільги. Зазначає, що визнає заборгованість за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 04 травня 2017 року в сумі 3 521,12 грн. з розрахунку водопостачання та водовідведення 3 420,67 грн, теплопостачання 100,45 грн., за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з 04 травня 2017 року в розмірі 9 516,54 грн. з розрахунку з травня 2017 року по жовтень 2018 року 18 місяців за тарифом 288,38 грн. - 5 190,84 грн., з листопада 2018 року до грудня 2019 року - 14 місяців за пільговим тарифом 144,19 грн. - 2 018,66 грн, з січня 2020 року до серпня 2020 року 8 місяців за тарифом 288,38 грн. в розмірі 2 307,04 грн. Крім того, просить застосувати строк позовної давності до вимог позивача, тобто вимоги з травня 2017 року по серпень 2017 року включно задоволенню не підлягають. Отже, визнана заборгованість підлягатиме зменшенню на 11 153,52 грн. Крім того, позивачем було порушено правила підсудності, оскільки позов мав бути поданий за місцем реєстрації відповідачів.

Позивач Дніпровський національний університет залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна та відповідач ОСОБА_2 правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Так, судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що згідно із договором дарування квартири від 28 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Нощенко Н.М., відповідачі є співвласниками квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.6-7).

Будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна, що підтверджується довідкою №099 від 01 лютого 2021 року (а.с.54).

04 травня 2017 року між Дніпровським національним університетом залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були укладені договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с.9-12).

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги, станом на 01 вересня 2020 року існує заборгованість у розмірі 29 693,19 грн., з яких 13 376,50 грн. за обслуговування будинку; 100,45 грн. за послуги з теплопостачання; вивіз твердих побутових відходів в розмірі 1 764,29 грн.; ліфт в розмірі 4 411,89 грн.; водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 10 040,06 грн. (а.с.15-23).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів на спростування наявної заборгованості по сплаті комунальних послуг або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Так, звертаючись до суду із дійсним позовом, позивач зазначив, що відповідачі належним чином отримують послуги з обслуговування будинку, теплопостачання, вивозу твердих побутових відходів, ліфту, водопостачання та водовідведення, в той же час від оплати послуг ухиляються, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 29 693,19 грн.

Апелянт вказані вимоги визнає частково, оскільки укладений між сторонами договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 04 травня 2017 року встановлював тариф на оплату послуг на рівні 288,38 грн., в той же час наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості свідчить про збільшення такого тарифу з вересня 2019 року до 417,79 грн., без повідомлення про такі зміни споживачів, що у свою чергу вплинуло і на збільшення розміру заборгованості, а тому вважає, що застосування до розрахунку заборгованості збільшеного тарифу є безпідставним та розрахунок має здійснюватися із тарифу 288,38 грн.

Колегія суддів погоджується із такими доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги (далі - виконавці), суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями (далі - субпідрядники), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) регулюється Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869.

Так, згідно Порядку, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - договір про надання послуг).

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Вказаний пункт є відсилочним та відсилає до Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 30 липня 2012 року № 390, який регулює механізм доведення суб`єктами господарювання, що виробляють або надають житлово-комунальні послуги (далі - суб`єкти господарювання), до відома споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та врахування відповідної позиції територіальних громад при встановленні органами місцевого самоврядування (далі - орган, уповноважений встановлювати тарифи) тарифів на житлово-комунальні послуги.

Пунктом 2.4 розділу ІІ Порядку встановлено, що суб`єктами господарювання, що надають послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, до відома споживачів доводиться така інформація, зокрема: перелік послуг, що входять до складу послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що надаватимуться в кожному конкретному будинку, та їх вартість; обґрунтування причин зміни тарифу (зазначення розміру діючого тарифу та відсотка відшкодування затвердженим тарифом собівартості, планового економічно обґрунтованого тарифу, дати, коли тариф востаннє переглядався, причин перегляду тарифу, визначення відсотка зростання основних складових тарифу (заробітної плати, електроенергії, матеріалів), визначення відсотка підвищення тарифу тощо). Зазначена інформація доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), в друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб`єкта господарювання (за наявності) та в кожному конкретному будинку (на прибудинковій території), зокрема на інформаційних стендах у під`їздах будинків та біля них.

Згідно з пунктами 2.1 та 2.2 розділу ІІ зазначеного Порядку суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Протягом п`яти робочих днів з дня подання відповідних розрахунків до органу, уповноваженого встановлювати тарифи суб`єкти господарювання інформують споживачів про намір здійснити зміну тарифів за визначеними цим Порядком способами.

Відповідно до пункту 2.12 розділу ІІ Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №390 від 30 липня 2012 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2012 року за №1380/21692, строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження і пропозиції, встановлюється суб`єктом господарювання, але він не може бути меншим за 14 календарних днів та більшим ніж 20 календарних днів з дня повідомлення споживачів про намір здійснити зміну тарифів на житлово-комунальні послуги.

Отже, із викладених норм вбачається, що зміні/встановленню тарифів на обслуговування будинку передує обов`язкова процедура доведення до споживачів вказаної інформації для надання їм можливості подати свої зауваження та пропозиції до тарифу.

В матеріалах справи відсутні докази інформування своїх споживачів, зокрема відповідача ОСОБА_1 , про зміну тарифу з 288,38 грн. до 417,79 грн.

Так, колегія суддів зауважує, що повідомлення про встановлення тарифів на послуги ДНУ залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна по житловому будинку АДРЕСА_2 на рівні 2,83 грн. за 1 м2 для квартир з входом на сходову клітку було розміщено на сайті Дніпровської міської ради за посиланням: https://dniprorada.gov.ua/uk/articles/item/17044/povidomlennja-vid-22022016.

В подальшому вказані тарифи були визначені у договорі від 04 травня 2017 року та на їх підстави здійснювалося нарахування заборгованості за спожиті послуги.

В той же час, аналогічні відомості про зміну тарифів у вільному доступі на офіційному веб-сайті відсутні, доказів про повідомлення споживачів іншим незабороненим способом матеріали справи не містять, а тому і підстав для їх застосування немає.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у редакції, чинній на час розгляду справи судом, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Верховний Суд України в постанові (у справі №6-2951цс15) від 20 квітня 2016 року дійшов такого що укладення договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплатити надані йому послуги в межах строку позовної давності.

Вказана практика є незмінною, а тому доводи апелянта, що останній не укладав договорів на надання комунальних послуг, що є підставою для відмови у позові є безпідставною.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідач ОСОБА_1 несе обов`язок по утриманню належному йому майна, в незалежності від фактичного його проживання за спірною адресою, оскільки останній є власником такого майна.

Більш того, доказів фактичного непроживання за вказаною адресою апелянтом надано не було. Доказів повідомлення позивача про непроживання в житлі більше 6 місяців також надано не було.

Таким чином, відповідач несе обов`язок по сплаті комунальних послуг у разі наявності заборгованості за фактично надані послуги.

Отже, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав вважати, що у відповідача наявна заборгованість з послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, в той же час не погоджується з розміром такої заборгованості.

Колегія суддів вважає слушними доводи апелянта щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з урахуванням збільшеного розміру тарифів за послуги по утриманню будинку та прибудинкової території у зв`язку неповідомленням споживачів про їх зміну та не ненадання доказів на спростування позиції апелянта.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, що відповідач ОСОБА_2 , яка є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, має соціальні пільги на оплату комунальних послуг, а саме в розмірі 50%.

Так, право багатодітної сім`ї на отримання 50-відсоткової знижки на плату за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожного члена сім`ї, який постійно проживає в жилому приміщенні (будинку), та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю) та 50-відсоткової знижки на плату за користування комунальними послугами (газопостачання, електропостачання та інші послуги) та вартості скрапленого балонного газу для побутових потреб у межах норм, визначених законодавством встановлено статтею 13 закону України "Про охорону дитинства".

Довідками управління соціального захисту населення Соборного району у місті Дніпрі ради підтверджено, що відповідач ОСОБА_2 внесена до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги з 14 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року та з 01 липня 2019 року по 31 грудня 2019 року, розмір пільги 50% за адресою: АДРЕСА_1 . Членами родини пільговика є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с. 84-85, 112-113).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що житло у АДРЕСА_1 забезпечується пільгами на отримання житлово-комунальних послуг, зокрема, з утримання будинку та прибудинкової території.

Отже колегія суддів вважає слушними доводи апелянта щодо наявності підстав для здійснення перерахунку розміру заборгованості із урахуванням наданих доказів та погоджується із розрахунком заборгованості за вказані послуги апелянта, та доходить висновку, що заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території за період з квітня 2017 року по серпень 2020 року складає 9 516,54 грн. з розрахунку:

З квітня 2017 року по жовтень 2018 року (18 місяців) пільги відсутні - заборгованість за вказаний період складає 5 190,84 грн. (288,38 х 18), з листопада 2018 року по грудень 2019 року (14 місяців) відповідач ОСОБА_2 мала 50% пільгу на комунальні послуги, тобто заборгованість за вказаний період складає 2 018,66 грн. ((288,38/2) х 14) та за період з січня 2019 року по серпень 2020 року в розмірі 2 307,04 грн. (288,38 х 8).

Вказаний розрахунок здійснений із урахуванням погодженого між сторонами тарифу та наявності пільг у встановлений строк згідно наданих апелянтом доказів, зважаючи на те, що останній був позбавлений фізичної можливості надання їх до суду першої інстанції у зв`язку із тим, що належним чином повідомлений не був, в перегляді заочного рішення йому було відмовлено.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що відповідна пільга підлягає застосуванню і до заборгованості за послугами з водопостачання та водовідведення за період з жовтня 2019 року по серпень 2020 року, в той же час, дослідивши та проаналізувавши наданий розрахунок заборгованості за вказані послуги, колегія суддів доходить висновку, що вказаний розрахунок позбавляє можливості суд взагалі перевірити дійсний розмір заборгованості, з огляду на наступне.

Так, звертаючись із дійсними вимогами про стягнення заборгованості за водопостачання та водовідведення, позивач зазначає період стягнення такої заборгованості жовтень 2019 року - серпень 2020 року.

Згідно наданого розрахунку вбачається, що житло сторони відповідача забезпечено індивідуальним лічильником, тобто розрахунок заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення підлягає нарахуванню за кожний використаний кубічний метр води та розрахований згідно тарифу сукупного з водопостачання та водовідведення, який діяв в певний проміжок часу та був чинний на момент щомісячного нарахування плати за використані послуги.

Крім того, колегія суддів враховує наявність у відповідачів пільг на оплату комунальних послуг з листопада 2018 року по грудень 2019 року включно. Тобто під час нарахування заборгованості за водопостачання та водовідведення, з жовтня по грудень 2019 року позивач повинен був здійснювати розрахунок заборгованості із урахуванням вказаних пільг.

З розрахунку заборгованості вбачається, що з січня 2019 року по вересень 2019 року покази по лічильнику споживачами не надавалися, у зв`язку з чим нарахування здійснювалося за середніми показами, що складали 43 м3. В жовтні 2019 року було здійснено повірку і покази лічильника склали 544 м3. За листопад було знову нараховано плату за послуги згідно середніх нормативів, а тому заборгованість була розрахована вже виходячи з 587 м3.

Колегія суддів також звертає увагу, що станом на початок 2019 року заборгованість за водопостачання та водовідведення згідно розрахунку позивача відсутня. Крім того, з початку 2020 року покази не внесені до розрахунку заборгованості, заборгованість обрахована виключно за 2019 рік, що і складає 587 м3 тобто 10 040,06 грн.

В той же час, колегія суддів ще раз наголошує, що розгляд справи судами усіх інстанцій здійснюється виключно в межах заявлених позивачем позовних вимог, отже, зважаючи на те, що останній просив стягнути заборгованість за водопостачання та водовідведення за жовтень 2019 року - серпень 2020 року, враховуючи наявність у відповідача пільг, позивач мав надати розрахунок використаної води за кожен місяць, в той час як 587 м3 не є витратами на місяць, а складають витрати води за 2019 рік, тобто витрати навіть поза межами пред`явлених вимог, при цьому що за 2020 рік (період заборгованості згідно вимог) розрахунок взагалі відсутній.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині як необґрунтованому.

Щодо стягнення заборгованості за вивіз твердих побутових відходів та ліфт за період з квітня 2017 року по серпень 2020 року, колегія суддів також вважає, що останні до стягнення не підлягають, зважаючи на те, що вказані послуги були включені до предмету договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 04 травня 2017 року, в якому сторони погодили, що предметом договору є забезпечення виконання надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової територій, санітарне технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), що надають до будинку АДРЕСА_2 , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором (пункт 1 договору).

Отже, обслуговування ліфту та вивезення побутових відходить входить до переліку послуг, що надається послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, тобто тариф на вказані послуги включає в себе складові витрат на обслуговування ліфту та вивезення побутових відходів.

Стягнення окремо коштів за обслуговування ліфту та вивезення побутових відходів призведе до подвійного стягнення таких витрат з відповідачів.

Так, дійсно, орган місцевого самоврядування, який встановлює тарифи та визначає складові такого тарифу, не завжди відносить послуги з обслуговування ліфту та вивезення побутових відходів до складових послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в той же час, суд не може ігнорувати право сторін на свободу договору, тобто складаючи відповідний договір споживач погоджується з ними, усвідомлюючи, що оплата щомісяця послуг включає в себе і витрати на обслуговування ліфту та вивезення побутових відходів, тобто має правомірні очікування, що вказані витрати є остаточними та жодних додаткових витрат до сплати не вимагатиметься. Крім того, такий пункт договору не суперечить частині першій статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» якою визначено, що житлово-комунальні послуги, зокрема, поділяються на послуги з утримання будинків і прибудинкової території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо.

А тому колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині також.

Щодо стягнення заборгованості за витрати на теплопостачання, то вказану заборгованість апелянт визнав, а тому підстави для перегляду рішення в цій частині відсутні.

Отже, колегія суддів доходить висновку, що обґрунтованими є вимоги Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з квітня 2017 року по серпень 2020 року складає 9 516,54 грн., а також заборгованості за теплопостачання в розмірі 100,45 грн.

В той же час, враховує, що звертаючись до суду із дійсною апеляційною скаргою, апелянт просив застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності до щомісячних платежів, що знаходяться поза її межами.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Аналогічний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.

Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Отже, зважаючи на те, що з дійсним позовом, позивач звернувся в жовтні 2020 року, то заборгованість за комунальні послуги має бути обмежена нарахуваннями за останніми трьома роками до звернення до суду, тобто за період з жовтня 2017 року по серпень 2020 року (межі заявленого в позові строку).

Зважаючи на те, що заборгованість за теплопостачання нарахована в межах строку позовної давності, застосування до неї наслідків її спливу не підлягає, в той же час, враховуючи період розрахованої позивачем заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а саме з квітня 2017 року по серпень 2020 року, остання має бути стягнути в межах строку позовної давності, тобто з жовтня 2017 року по серпень 2020 року, тобто розмір дійсної заборгованості, що підлягатиме стягненню з відповідачів на користь позивача складатиме 7 786,26 грн.

З жовтня 2017 року по жовтень 2018 року (12 місяців) пільги відсутні - заборгованість за вказаний період складає 3 460,56 грн. (288,38 х 12), з листопада 2018 року по грудень 2019 року (14 місяців) відповідач ОСОБА_2 мала 50% пільгу на комунальні послуги, тобто заборгованість за вказаний період складає 2 018,66 грн. ((288,38/2) х 14) та за період з січня 2019 року по серпень 2020 року в розмірі 2 307,04 грн. (288,38 х 8).

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за вивіз твердих побутових відходів в розмірі 1 764,29 грн.; ліфт в сумі 4 411,89 грн.; водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 10 040,06 грн. є безпідставними та недоведеними, позов в цій частині є необґрунтованим, а тому останні до стягнення не підлягають.

Разом із тим, колегія суддів доходить висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості в розмірі 7 786,26 грн. за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 2017 року по серпень 2020 року та 100,45 грн. за послуги з теплопостачання за період з листопада 2017 року по серпень 2020 року.

В той же час, враховуючи визнання відповідачем позову на суму 11 824,14 грн., враховуючи межі розгляду апеляційної скарги, прохальну частину апеляційної скарги ОСОБА_1 , з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна підлягають стягненню солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 11 824,14 грн., з яких 8 363,02 грн. - заборгованість за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій станом на серпень 2020 року, 3 420,67 грн. - заборгованість за надання послуг з водопостачання та водовідведення станом на серпень 2020 року та 100,45 грн. заборгованість за теплопостачання станом на серпень 2020 року.

Щодо доводу апелянта про розглядом судом першої інстанції правил підсудності, що є підставою для скасування судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Правила загальної підсудності застосовуються до всіх справ позовного провадження, за винятком тих, для яких ЦПК України встановлює інший вид підсудності.

Статтею 30 ЦПК України для окремих видів позовів встановлено виключну підсудність.

Так, згідно з частиною 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

В постанові від 16 лютого 2021 року по справі №911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду вказала, що «виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином,що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори,які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких порах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України».

Крім того, Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17 було викладено позицію, згідно з якою позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна за правилами виключної підсудності.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, а саме з приводу будь-яких вимог, пов`язаних із правом особи на нерухоме майно чи об`єктом яких є нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що надавалися в нерухоме майно, розташоване у АДРЕСА_1 .

Отже, правовідносини між сторонами стосуються утримання нерухомого майна, яке знаходиться у Соборному (Жовтневому) районі міста Дніпра.

За таких обставин зазначена справа підсудна Жовтневому районному суду м.Дніпропетровська підсудна.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Так, зважаючи на результат розгляду справи, а саме повне задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , та часткове задоволення позову Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна (39,82%), з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання до суду позову в розмірі 418,51 грн. з кожного.

З позивача Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 649,20 грн. (3 153 грн. за апеляційну скаргу та 496,2 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 11 824,14 грн., з яких 8 363,02 грн. - заборгованість за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій станом на серпень 2020 року, 3 420,67 грн. - заборгованість за надання послуг з водопостачання та водовідведення станом на серпень 2020 року та 100,45 грн. заборгованість за теплопостачання станом на серпень 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна судовий збір в розмірі 418,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна судовий збір в розмірі 418,51 грн.

Стягнути з Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В.Лазаряна на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 649,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 січня 2023 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.