ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/331/22
провадження № 2/691/56/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року м. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Коваль М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в якому просять стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування моральної шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого у розмір 25038 грн. 00 коп. кожному та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп. кожному.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що водій ОСОБА_3 15.01.2019 керуючи автомобілем «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Київ - Знам`янка» від с. Орловець у напрямку м. Городище Черкаської області, на 176 км + 500 метрів виїхав на зустрічну смугу, де вчинив зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП, пасажир автомобіля марки «ВАЗ - 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 , від отриманих травм померла у Городищенському РТМО.

За фактом ДТП розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 000013 від 15.01.2019. Вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді.

У результаті вказаної ДТП та наслідків від неї, чоловікові та сину потерпілої - було завдано шкоду та у них виникло право на її відшкодування.

Станом на час вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen LT 35» була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Представник позивачів повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся у встановленому законом порядку із заявами про виплату страхового відшкодування, однак відповідач так і не здійснив у встановлені строки страхового відшкодування, тому позивачі звернувся до суду.

Посилаючись на п 27.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачі зазначають, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Позивачі вважають, що право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої є: мати - ОСОБА_5 , батько - ОСОБА_6 , чоловік - ОСОБА_1 та син - ОСОБА_2 . Батько та мати потерпілої померли до ДТП.

З урахуванням ЗУ «Про Державний бюджет» позивачі вважають, що загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50076,00 грн. і частка, яка припадає на кожного з позивачів складає 25038,00 грн., яку вони просять стягнути з відповідача.

Також просять стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі по 9000,00 грн. кожному.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Позивачі посилаються на те, що страховиком порушено строки для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак, такі твердження позивачів є безпідставними з огляду на наступне.

Правовідносини, які склались між позивачами та страховиком регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Підставою для виникнення позовних вимог є настання дорожньо-транспортної пригоди 15.01.2019 на 176 км + 500 м автодороги Київ - Знам`янка за участю транспортного засобу «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 та транспортного засобу «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій ОСОБА_3 .

Цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 було забезпечено за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/4370162.

Пасажир транспортного засобу «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 померла у Городищенській РТМО.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 0000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке перебуває на стадії судового розгляду у Городищенському райсуді. Вирок не ухвалено.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, а страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, передбачених законом, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Однак, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Саме під час розгляду кримінальної справи суд при ухваленні вироку, або орган досудового розслідування, або прокурор при закритті кримінального провадження з підстав, передбачених законом, повинні встановити та відобразити у відповідному вироку, чи постанові наявність або відсутність причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП, що мала місце 08.06.2020 та смертю ОСОБА_4 , наявність або відсутність обставин непереборної сили, що спричинили ДТП.

Відповідно до ст. 32, ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлення цих же обставин є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Наявність кримінального провадження є лише підставою для припинення перебігу строків, визначених п. 36.2 ст. 36 вказаного закону, для прийняття страховиком одного із двох рішень, визначених цією ж нормою: про здійснення страхового відшкодування; про відмову у здійснення страхового відшкодування. Припинення перебігу строків відбувається автоматично та не залежить від волевиявлення страховика.

Таким чином, оскільки кримінальне провадження перебуває в провадженні органів досудового розслідування, страховик позбавлений об`єктивної можливості встановити всі обставини подій, наявність чи відсутність підстав для визнання випадків страховими та прийняти відповідне законне та обґрунтоване рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування.

Позивачі на даний момент можуть подати цивільний позов у рамках розгляду кримінальної справи із тими самими вимогами, що і до страховика, що у випадку задоволення позовних вимог судом, може призвести до подвійного відшкодування шкоди, що суперечить принципам відшкодування шкоди.

Рішення про здійснення, або відмову у здійсненні страхового відшкодування позивачам страховиком не приймалось, оскільки строк для прийняття такого рішення не настав, права позивача страховиком не порушені, отже звернення позивача до суду є передчасним, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, представник відповідача зазначив, що відповідальність осіб, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам прирівнюється до відповідальності осіб, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру.

Таким чином, у даному випадку наявні дві особи, відповідальні за завдання шкоди ОСОБА_4 , водій транспортного - засобу «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 та водій транспортного засобу «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 .

У разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Також представник відповідача подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, що заявлена в розмірі 18000,00 грн., посилаючись на те, що членам АО «Автопоміч Україна», у тому числі представнику ОСОБА_7 , які представляли інтереси позивачів ще на досудовому зверненні, відомо про обставини справи, правовідносини сторін, норми права, оскільки вони вже зверталися до страховика і надавали ті ж самі документи для виплати страхового відшкодування і за яким проведено нарахування суми страхового відшкодування та його виплата. Допомога представника при підготовці даної позовної заяви полягала лише у копіюванні зазначених документів, що є суто технічні дії. У позовній заяві відсутні посилання на практику Верховного Суду. Відсутні докази подання адвокатом адвокатських запитів про витребування доказів.

Адвокатське об`єднання «Автопоміч Україна» спеціалізується на ведені судових справ, які полягають у спорах із страховими компаніями щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі у зв`язку з настанням ДТП. У представника позивачів є велика база процесуальних документів у справах з подібними обставинами, а тому немає потреби кожного разу витрачати значну кількість часу на підготовку процесуальних документів.

Також, компенсації підлягають послуги та роботи, які вже надані/виконані, що підтверджується актом виконаних робіт, за підписом обох сторін. Позивачем не надано жодного документально підтвердження, що він здійснював оплату адвокатських послуг, або передавав представнику кошти з метою оплати ним правової допомоги.

Представник відповідача вважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 18000,00 грн. при ціні позову 50076,00 грн. є неспівмірним з ціною позову та обсягом роботи. Вважає його завищеним та не підтверджений належними доказами, а тому, в разі задоволення позову, просить його зменшити на 99 %.

Представник ПрАТ «Українська Страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подав до суду письмове пояснення у якому зазначив, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал», тому саме відповідач має обов`язок виплатити страхове відшкодування.

Пасажир транспортного засобу «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_4 внаслідок ДТП від отриманих травм померла.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 2101» була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», але у останнього немає обов`язку по виплаті страхового відшкодування потерпілим, оскільки обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Винною особою є водій транспортного засобу «Volkswagen LT 35», цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал», оскільки вказана обставина підтверджена належними та допустимими доказами.

Вина водія транспортного засобу «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 відсутня та не доводиться належними та допустимими доказами у справі.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_7 позов підтримав, просив його задовольнити, пояснивши, що 15.09.2019 відбулася ДТП, у результаті якої було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_4 , яка померла у закладі охорони здоров`я. Чоловік померлої ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 мають право на отримання страхового відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю потерпілої, яке слід стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», оскільки на час вчинення ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen LT 35», під керуванням ОСОБА_8 , була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 становить по 25038,00 грн. кожному, що відповідає вимогам п. 27.3 ст. 27 Закону № 1961-ІV - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Його довірителі звернулися до страховика із заявами про виплату страхового відшкодування, оскільки для його отримання визнання виною особи, яка його завдала не є необхідністю, однак страховик не прийняв рішення, так як триває розгляд кримінального провадження за наслідками ДТП та строк для прийняття рішення припинився до дати набрання законної сили вироком у кримінальному провадженні. Позивачі вимушені були звернутися до суду про стягнення у примусовому порядку страхового відшкодування. Також представник просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, посилаючись на детальний опис робіт (надання послуг) у розмірі 18000,00 грн., по 9000,00 грн. кожному на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та пояснив, що він є фахівцем у даній галузі. Даний розмір витрат на правову допомогу визначений на підставі об`єму виконаної роботи, це можна порівняти із виплатою заробітної плати, встановлено її розмір. Витрати на правову допомогу передбачені в укладеному договорі, визначена ставка множиться на кількість годин наданих адвокатом за надання правничої допомоги, про що складено детальний розрахунок. Адвокат, обслуговуючи кожного клієнта, виконує певний перелік необхідних робіт і зменшувати йому вартість послуги є неправильним.

Представник ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» Мамедова І.Р. у задоволені позову просила відмовити, пояснивши, що страхова компанія не порушувала права позивачів. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дійсно зверталися до страхової компанії із заявами про виплату страхового відшкодування, однак строк для прийняття рішення щодо його виплати ще не настав. Строк припиняється до моменту набрання рішенням законної сили і страховик має право не приймати рішення щодо виплати страхового відшкодування. Даний обов`язок у страховика не настав, відтак право позивачів не порушено, а тому, беручи до увагу позицію Верховного Суду викладену в постанові від 30.05.2018 про те, що в разі, якщо право позивача не порушено, суд відмовляє у задоволені позову у зв`язку із необґрунтованістю. Оскільки права позивачів не порушено, не потрібна була і правова допомога. Дане категорія справ не являється складною, адвокат спеціалізується на даній категорії справ, у нього розроблено шаблони позовних заяв, тому вважає, що 18000,00 грн. витрат на правову допомогу, це завищена сума. Витрати на правову допомогу повинні бути співмірними зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який адвокат затратив на виконання даної роботи, обсяг послуг, які адвокат виконав та ціною позову. Представник вважає, що адвокат Лабик Р.Р. безпідставно витратив свій час на надання даних послуг, йому достеменно відомо про обставини справи, правовідносини сторін та норми права, яким регулюються дані відносини. Правова допомога під час підготовки даної справи полягала лише у копіюванні документів, що є суто технічними діями. У позовній заяві відсутні посилання на практику Верховного суду, що підтверджує безпідставність врахування часу, витраченого адвокатом при зазначені наданих послуг.

Представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на розгляд справи не з`явився, подавши клопотання про розгляд справи без його участі, у задоволені позову просив відмовити.

Врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно довідки про дорожньо - транспортну пригоду № 991949 від 15.01.2019, витягу з ЄРДР № 0000013 від 15.01.2019 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 22.01.2019, водій транспортного засобу «Volkswagen LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 15.01.2019 близько 13:20 год., рухаючись на автодорозі Київ - Знам`янка на 176 км + 500 м. виїхав на зустрічну смугу руху, де вчинив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному напрямку. У наслідок ДТП, пасажир автомобіля марки «ВАЗ - 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримала травми та була доставлена до Городищенського РТМО, де померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно полісу № АМ4370162, який діяв станом на 15.01.2019, транспортний засіб «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування», страховик є діючим членом МТСБУ.

Позивач ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_4 від 17.07.1993, перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_5 від 14.06.1994, був сином нині покійної ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 01.06.1972, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 від 01.03.2014 та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 19.02.2018, нині покійна ОСОБА_4 була донькою ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За довідкою про склад сім`ї Вільшанської селищної ради від 07.05.2020 № 207, ОСОБА_4 була зареєстрованою та спільно проживала з чоловіком ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

За інформацією про коло осіб першої лінії споріднення по відношенню до загиблої, складеної ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 07.05.2020, на момент смерті ОСОБА_4 , до нього входили: чоловік ОСОБА_1 і син ОСОБА_2 .

Згідно повідомлення Городищенського РВ ДРАЦС від 11.06.2020 № 961/22.8-04-03, окрім сина ОСОБА_2 у громадянки ОСОБА_4 інших дітей не виявлено.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами на виплату страхового відшкодування в сумі по 25038,00 грн. кожному.

За повідомленням ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» № 5/К від 06.05.2021, останнім не приймалося жодних рішень стосовно ДТП, яка мала місце 15.01.2019 за участі транспортного засобу «Volkswagen LT 35», реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу «ВАЗ - 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пасажир якого ОСОБА_4 від отриманих ушкоджень померла, оскільки триває розгляд кримінальної справи за наслідками ДТП.

Нормами ст. 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 5 зазначеної статті визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого - ст. 6 вказаного Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 23.1. ст. 23 Закону № 1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 27.2 ст. 27 Закону № 1961-ІV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 40 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме, ст. 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

За нормами ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років) та чоловікові.

Відповідно до ст. 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявник (за наявності).

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-ІV, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 вищезазначеного Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, має враховуватись судом згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки, що враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17 та постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.09.2020, справа № 357/6237/19, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована у страховика, а тому на останнього покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду.

За вище вказаних обставин, суд вважає, що ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він повинен виплатити страхове відшкодування замість особи, яка завдавала шкоду, у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відповідно до пункту 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Станом на день настання страхового випадку 15.01.2019, з урахуванням ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 січня - 4173,00 грн.

Розмір страхового відшкодування становить: 4173,00 грн. х 12 = 50076,00 грн.

Частка, яка припадає на кожну особу, яка має право на отримання страхового відшкодування, а саме, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 становить 25038,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд враховує позиції Верховного Суду, викладені у постановах щодо вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та приходить до висновку, що страхове відшкодування шкоди, внаслідок смерті ОСОБА_4 , слід стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розмірі 50076,00 грн., по 1/2 частині кожному, що складає 25038,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат, позиція суду є наступною.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № 2570 від 07.05.2020, замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1 від 20.04.2022 та детальний опис робіт (надання послуг) від 20.04.2022. Вартість однієї нормо-години становить 3000 грн.

Згідно наданого детального опису робіт (надання послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги, адвокатом здійснено наступне:

1. Консультації.

1.1 Консультація Клієнта щодо порядку, строків та можливих насідків подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної життю фізичної особи - вартість 1 години - 3000,00 грн., кількість годин - 1 год., вартість - 3000,00 грн.

2. Підготовчі дії спрямовані на подання заяви в суд.

Вказані дії складаються з:

2.1 з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує Клієнт та якими доказами вони підтверджуються;

2.2 з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження;

2.3 визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин;

2.4 визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

2.5 збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог;

2.6 аналіз судової практики;

2.7 подання адвокатських запитів про витребування доказів

Вартість 1 год. послуг, перерахованих у ч. 2 опису, складає 3000,00 грн., кількість годин - 2 год., вартість - 6000,00 грн.

3. Підготовка та подання позовної заяви в суд.

Вказані дії складаються з:

3.1 визначення підсудності розгляду позовної заяви;

3.2 визначення складу учасників судового процесу;

3.3 розрахунок ціни позову та складення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються;

3.4 складання розрахунку судових витрат, які були понесені;

3.5 написання позовної заяви з обґрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують;

3.6 копіювання та додавання до позовної заяви копії всіх документів та доказів на підтвердження позовних вимог;

3.7 копіювання позовної заяви та всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб;

3.8 надсилання, засобами поштового зв`язку, позовної заяви з доданими до неї документами в суд.

Вартість 1 год. послуг, перерахованих у ч. 3 опису, становить 3000,00 грн., кількість годин - 3 год., вартість - 9000,00 грн.

Загальна кількість витраченого часу - 6 год., загальна вартість наданих послуг 18000,00 грн.

Як зазначалося вище, відповідач подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу посилаючись на те, що членам АО «Автопоміч Україна», у тому числі представнику ОСОБА_7 , які представляли інтереси позивачів ще на досудовому зверненні, відомо про обставини справи, правовідносини сторін, норми права, оскільки вони вже зверталися до страховика і надавали ті ж самі документи для виплати страхового відшкодування і за яким проведено нарахування суми страхового відшкодування та його виплата. Допомога представника при підготовці даної позовної заяви полягала лише у копіюванні зазначених документів, що є суто технічними діями. У позовній заяві відсутні посилання на практику Верховного Суду. Відсутні докази подання адвокатом адвокатських запитів про витребування доказів.

Адвокатське об`єднання «Автопоміч Україна» спеціалізується на ведені судових справ, які полягають у спорах із страховими компаніями щодо відшкодування шкоди, завданої фізичній особі у зв`язку з настанням ДТП. У представника позивачів є велика база процесуальних документів у справах з подібними обставинами, а тому немає потреби кожного разу витрачати значну кількість часу на підготовку процесуальних документів.

Також, компенсації підлягають послуги та роботи, які вже надані/виконані, що підтверджується актом виконаних робіт, за підписом обох сторін. Позивачем не надано жодного документально підтвердження, що він здійснював оплату адвокатських послуг, або передавав представнику кошти з метою оплати ним правової допомоги.

Представник відповідача вважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 18000,00 грн. при ціні позову 50076,00 грн. є неспівмірним з ціною позову та обсягом роботи. Вважає його завищеним та не підтверджений належними доказами, а тому, в разі задоволення позову, просить його зменшити на 99 %.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати, у тому числі, на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, тому на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16.

За положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява N 19336/04) від 23.01.2014 наголошено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Відповідно 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За ч. 5 цієї статті, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку із наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Принцип пропорційності - це загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

Принцип пропорційності, який був закріплений в Угодах про утворення ЄС (зокрема, у статті 5 Договору про заснування Європейського співтовариства), а також закріплений в міжнародних нормативних актах, рішеннях Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, орієнтує на те, що мета процесуальних дій має бути суспільно вагомою, для досягнення певної мети органи влади не можуть накладати на громадян зобов`язання, які перевищують установлені межі необхідності, а засіб досягнення суспільно вагомої мети має бути найменш обтяжливим для людини в конкретних умовах.

У Рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 (справа N 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.

У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28-29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Суд вважає обґрунтованими витрати, зазначені у розділі 1 Детального опису, а саме консультація клієнта щодо порядку, строків та можливих насідків подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної життю фізичної особи.

Разом із тим, виокремлення адвокатом «з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказує клієнт та якими доказами вони підтверджуються; визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин», що включені до р. 2 п. 2.1, 2.3, є необґрунтованими та охоплюються діями адвоката «Консультація».

Підготовчі дії із «з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; подання адвокатських запитів про витребування доказів; збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог», що включені до р. 2 п. 2.2, 2.5, 2.7 є ідентичними за своєю суттю та охоплюються єдиними діями - направленням адвокатських запитів, тому вони мають бути об`єднані в одну підготовчу дію. При цьому в матеріалах справи наявні докази направлення адвокатом лише двох нескладних запитів: до органів РАЦСу та до страхової компанії.

Підготовча дія, що зазначена в р. 2 п. 2.4 «визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду», фактично складається з двох частин: 1. визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, 2. урахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. При цьому перша з них охоплюється діями адвоката «Консультація», а друга охоплюється діями «аналіз судової практики», яка виокремлена в окремий п. 2.6.

Із викладеного вбачається, що розділ 2 детального опису складається з 7 пунктів (2.1-2.7). При цьому п. 2.1, 2.3 та перша частина п. 2.4, охоплюються розділом 1, оскільки не є можливим надати консультацію без вчинення цих дій. Пункти 2.2, 2.5, 2.7 також фактично є тотожними, пов`язаними із зібранням додаткових матеріалів. Пункт 2.6 і друга частина п. 2.4 також є ідентичними, що пов`язані із вивченням судової практики. За таких обставин, у р. 2 детального опису, слід виокремити лише дві нових послуги із заявлених семи послуг. Вартість семи послуг р. 2 складає 6000 грн. А оскільки у детальному описі відсутні розрахунки окремо за кожну послугу, що перелічена в розділі 2, тому суд застосовує середнє значення оплати за кожну послугу 6000/7=857,14 грн. Відповідно оскільки судом установлено надання лише двох нових послуг, що перелічені в р. 2 (із заявлених 7), тому вартість робіт за має становити 1714,28 (857,14*2) грн.

Суд також вважає обґрунтованими витрати, зазначені у розділі 3 Детального опису - підготовка та подання позовної заяви в суд у сумі 9000 грн.

Таким чином, витрати на правову допомогу становлять 3000+1714,28+9000=13714,28 грн. та, відповідно, частка кожного з позивачів складає 6857,14 грн., які слід стягнути з відповідача на їх користь.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 82, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, адреса: вул. Борщагівська, 154 м. Київ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_9 , страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у розмірі 25038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 6857 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 14 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, адреса: вул. Борщагівська, 154 м. Київ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_10 , страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у розмірі 25038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 6857 (шість тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 14 коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, адреса: вул. Борщагівська, 154 м. Київ) на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.03.2023.

Суддя Л. В. Подорога