Номер провадження: 22-ц/813/3908/23
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Приходько Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Бездрабко В. О.,

Склярської І. В.,

секретар Виходець А. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит-Капітал в якості правонаступника Акціонерного товариства Таскомбанк,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2020 року у складі головуючого судді Мирончук Н.В.,

встановив:

У червні 2020 року Акціонерне товариство Таскомбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 13 лютого 2018 року між ТОВ ЦФР та ОСОБА_1 укладеного кредитний договір, шляхом підписання ОСОБА_1 заяви на отримання кредиту №.

Відповідно до Кредитного договору та пункту 4.5 Паспорту кредиту позичальнику надано кредит у сумі 60000.00грн, на строк 36 місяців (по 13 лютого 2021 року), зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11.99% річних та щомісячних процентів в розмірі 3.69 % від суми кредиту.

Кредит наданий на споживчі цілі шляхом безготівкового перерахування за дорученням позичальника.

Умовами договору (пункт 7 Паспорту кредиту) встановлена відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді пені в розмірі подвійної ставки НБУ від суми прострочення по кредиту та/або відсоткам від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу, а також у вигляді неустойки у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором: за кожен календарний місяць, протягом якого було допущене таке прострочення, у розмірі 350.00грн у разі прострочення понад 90 днів.

Одночасно позичальник був письмово повідомлений про відступлення права вимоги за цим договором АТ Таскомбанк.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 27 грудня 2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 131 489.72грн, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 58 767.20грн., заборгованість за процентами -12401.68грн., заборгованість за щомісячними процентами - 45839.94грн., нарахована пеня на суму простроченої заборгованості за період з 27 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року в розмірі 10280.90грн та неустойка за період з 27 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року - 4200.00грн.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором № від 13 лютого 2018року у розмірі 117008.82грн, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 58767.20грн., заборгованість за процентами - 12401.68грн., заборгованість за щомісячними процентами -45839.94грн.

Також просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банка суму пені, нараховану на суму простроченої заборгованості за кредитним договором в розмірі 10280.90грн та неустойку нараховану на суму простроченої заборгованості за кредитним договором в розмірі - 4200.00грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 13 лютого 2018 року у розмірі 117008,82 грн., в тому числі: 58767,20 заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена); 12401,68 грн. заборгованість за процентами (в тому числі прострочена); 45839,94 грн. заборгованість за щомісячними процентами (в тому числі прострочена).

Також з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто суму пені, нараховану на суму простроченої заборгованості за кредитним договором № від 13 лютого 2018 року у розмірі 10280,90 грн та неустойку, нараховану на суму простроченої заборгованості за кредитним договором № від 13 лютого 2018 року у розмірі 4200,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2021 року замінено стягувача АТ Таскомбанк на його правонаступника ТОВ Кредит-Капітал у цивільній справі за позовом АТ Таскомбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 вересня 2022 року у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом АТ Таскомбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просила заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26 січня 2023 року залучено до участі у справі ТОВ Фінансова компанія Кредит-Капітал в якості правонаступника АТ Таскомбанк.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ ФК Кредит-Капітал Пісарєва В.О. просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що аргументи наведені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

ОСОБА_1 , судова повістка якій була направлена на електронну адресу, вказану в апеляційній скарзі та доставлена до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 , причини своєї неявки суду не повідомила.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу просила справу розглядати без представника ТОВ ФК Кредит-Капітал.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених цивільним процесуальним законодавством, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції зокрема з підстав порушення норм процесуального права, а саме у зв`язку з розглядом справи без її участі, посилаючись на неналежне її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року відкрито провадження у справі за позовом АТ Таскомбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та визначено, що розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначав, що 13 лютого 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № на суму 60000.00грн, строком на 36 місяців (по 13 лютого 2021 року), зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11.99% річних та щомісячних процентів в розмірі 3.69 % від суми кредиту. Також умовами кредитного договору встановлена відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором у вигляді пені та неустойки.

Договором №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року вимоги за цим договором, згідно з реєстром прав вимоги, відступлені АТ Таскомбанк, про що 13 лютого 2018 року була письмово повідомлена ОСОБА_1 .

Станом на 27 грудня 2019 року заборгованість за кредитним договром становить 131 489.72грн, у тому числі: заборгованість по тілу кредиту - 58 767.20грн., заборгованість за процентами - 12401.68грн., заборгованість за щомісячними процентами - 45839.94грн., нарахована пеня на суму простроченої заборгованості за період з 27 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року в розмірі 10280.90грн та неустойка за період з 27 грудня 2018 року по 27 грудня 2019 року - 4200.00грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено кредитний договір, при його укладенні сторони погодили всі істотні умови договору, відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку в повному обсязі слід стягнути з відповідача.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду неможливо, оскільки він не в повній мірі відповідає обставинам справи.

Судом встановлено, що 13 лютого 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом оформлення заяви на отримання кредиту № та підписання Паспорту кредиту №2448214 на суму 60000.00грн, з яких 50000.00грн - сума основного кредиту, 9000.00грн - страховий платіж за договором страхування №-с від 13 лютого 2018 року, 1000грн - початковий процент від суми кредиту, строком на 36 місяців, зі сплатою початкового проценту 2,00 (1000,00 грн.), щомісячних процентів 3,69 (згідно з графіком платежів), річних процентів 11,99 (згідно з графіком платежів).

У пункті 6 Паспорту кредиту викладено Графік погашення щомісячних платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, з яким відповідач був ознайомлений під підпис, та відповідно до якого загальний щомісячний платіж становить 4214.82грн, починаючи з 26 березня 2018 року по 25 лютого 2021 року, всього загальна сума сплати за кредитом становить 151733.34грн.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В частині 1 та 2 статті 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При зверненні до суду першої інстанції представником позивача у додатках до позовної заяви було надано копію заяви від 13 лютого 2018 року про отримання кредиту за підписом ОСОБА_1 та Паспорт кредиту, також підписаний позичальником.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факту укладення нею кредитного договору та отримання кредитних коштів.

В запереченнях на позовну заяву та апеляційній скарзі ОСОБА_1 визнає факт укладення кредитного договору та не заперечує проти стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту, яка була визначена судом першої інстанції із застосуванням строку позовної давності.

Доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що вона не була ознайомлена з Умовами отримання кредитів та інших послуг, в даному випадку не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині задоволення вимог про стягнення з неї заборгованості за процентами.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в статті 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Доводи апелянта про те, що позивач не довів перехід права вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» є необґрунтованими, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

За положення пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною 1 статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 514 ЦК України).

В частині 1 статті 516 ЦК України закріплено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач надав при зверненні до суду копію договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним, Витяг з реєстру боржників, та повідомлення про відступлення права вимоги, направлені відповідачу від ТОВ «ФК «ЦФР» та від ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Згідно з частиною 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, відповідач не довів, що вказаний договір відступлення права вимоги є недійсним і позивач не має права звертатись до суду за захистом свого права.

Разом з тим, як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, відповідач зазначала, що позивач в порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» включив до умов договору відсотки за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Зокрема, суд першої інстанції не надав оцінки тій обставині, що при укладенні кредитного договору, ТОВ «ФК «ЦФР» включив до розрахунку щомісячних платежів початковий процент 2% від суми кредиту, щомісячний процент в розмірі 3,99% від суми кредиту, та річний процент від суми боргу за договором. При цьому в позовній заяві та в розрахунку, доданому до позовної заяви, позивач вказав, що щомісячний процент нараховується в якості плати за управління кредитом.

Однак встановлення такої плати без визначення додаткової послуги, не можна визнати законним. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.

За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними, про що зроблено висновок в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення загального розміру заборгованості і вказаного розміру слід виключити розмір щомісячних процентів в сумі 7 261 грн. 21 коп. У зв`язку з цим загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача становить 5 265 грн. 64 коп.

В пункті 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що однією з підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Таким чином, апеляційну скаргу відповідача слід частково задовольнити та змінити рішення суду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 серпня 2020 року змінити та визначити розмір заборгованості в сумі 5 265 грн. 64 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2023 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

І.В. Склярська