Житомирський апеляційний суд
Справа №2-3084/08 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О.М.
Категорія 84 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

з участю представника заявника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2022 року, постановлену під головуванням судді Зосименко О.М.

у цивільній справі №2-3084/08 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Богунского відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), заінтересовані особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша кредитно-фінансова компанія», Кредитна спілка «Альянс Україна», визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою. Просила визнати неправомірною бездіяльність Богунского відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) щодо не зняття арешту з нерухомого майна, що накладений постановою Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 586895 від 30.12.08 на ОСОБА_1 ; зобов`язати Богунский відділ державної виконавчої служби зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений вищевказаною постановою. В обґрунтування поданої скарги зазначала, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав та обтяжень на нерухоме майно та відповіді Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) стало відомо, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження, яке зареєстровано в автоматизованій системі виконавчих проваджень №10723509 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3084/08 від 24.11.2008, виданого Богунським районним судом міста Житомира про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Альянс Україна» заборгованість за договором кредиту в сумі 28 255,75 грн. 25.09.2009 р. дане виконавче провадження повернуто стягувачу без виконання на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаржниця зверталась до Кредитної спілки «Альянс Україна», як до стягувача у виконавчому провадженні з проханням повідомити, чи наявна будь-яка заборгованість у неї перед КС «Альянс Україна». Кредитною спілкою «Альянс Україна» було повідомлено, що 22.08.2006 року між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 29-06кЖт. Також повідомлено, що між Кредитною спілкою «Альянс Україна» та TOB «Перша кредитно-фінансова компанія» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 1/В від 11.07.2011 року, згідно з яким відбулося переуступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором №29-06кЖт від 22.08.2006 року. ОСОБА_1 вказувала, що незрозуміла її участь у вказаному кредитному договорі та вона не знайома з ОСОБА_2 . Крім того, протягом усього цього часу будь-яких звернень від стягувача щодо повернення якихось боргів не надходило.

Вказувала, що 23.06.2022 року вона зверталась до TOB «Перша кредитно-фінансова компанія» із заявою, в якій просила надати довідку про відсутність заборгованості або повідомити суму боргу за кредитним договором. Така заява отримана заінтересованою особою 29.06.22 року, проте відповіді на таку заяву не отримала. 22 вересня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) із проханням зняти арешт. Проте, арешт не знято.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

У поданій через свого представника ОСОБА_4 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував та ніяк не пояснив в оскаржуваній ухвалі відступ від позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 12.10.2022 року у справі № 203/3435/21 та інші, на які посилалась сторона скаржника в суді першої інстанції. Зокрема, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння своїм майном. Такі висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №2-356/12; від 03.11.2021 у справі №161/14034/20; від 22.12.2021 у справі №645/6694/15 які судом першої інстанції не були враховані. Крім того вказує, що скаржником до суду першої інстанції була надана відповідь Корольовського ВДВС у м. Житомирі, згідно якої виконавчий лист № 2-3084/08 від 24.11.2008, виданий Богунським районним судом м. Житомира до Корольовського ВДВС у м. Житомирі не надходив та на виконанні не перебуває. Тому, на думку апелянта, жодного виконавчого провадження на забезпечення оспорюваного арешту не існувало з 2009 року, тобто вже протягом 13 календарних років, строк пред`явлення до виконання якого закінчився 15.10.2013 року. Також вказує, що 23.06.2022 року ОСОБА_1 та 29.09.2022 її представником було подано запити до ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія», в якій просили надати довідку про відсутність заборгованості або повідомити суму боргу за кредитним договором. Дані запити Товариство отримало, проте відповіді не надало. Тому, на думку апелянта, у ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія» відсутній будь-який інтерес до даного спору та накладеного арешту.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з повідомленням за №13522 від 31.01.2021 р. Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження, яке зареєстровано в автоматизованій системі виконавчих проваджень №10723509 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3084/08 від 24.11.2008, виданого Богунським районним судом міста Житомира про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КС «Альянс Україна» заборгованість за договором кредиту в сумі 28 255,75 грн.

25.09.2009 р. дане виконавче провадження повернуто стягувачу без виконання на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» за відсутності майна у боржника.

Зі змісту повідомлення Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) вбачається, що за №86762 від 07.10.2022 р. 15.10.2009 до відділу повторно надійшов виконавчий лист №2-3084/08 від 24.11.2008, виданий Богунським районним судом міста Житомира про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КС «Альянс Україна» заборгованості за договором кредиту. 28.10.2009 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (направлення виконавчого документа за належністю), яку разом з оригіналом виконавчого документа надіслано до Королоьовського ВДВС Житомирського МУЮ.

Згідно відомостей з АСВП (Автоматизована система виконавчого і виконавчих документів, за якими боржником ОСОБА_1 , РНОКТШ НОМЕР_1 , на виконанні у відділі станом на 05.10.2022 не перебувають. Повідомлено про відмову у знятті арешту.

Згідно листа Корольовськогоо ВДВС у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 02.11.2022 р. згідно відомостей з АСВП (Автоматизована система виконавчого і виконавчих документів), виконавчий лист № 2-3084/08 від 24.11.2008, виданий Богунським районним судом міста Житомира про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь КС «Альянс Україна» заборгованості за договором кредиту до відділу не надходив та станом на 02.11.2022 на виконанні у Корольовському відділі державної виконавчої служби у місті Житомирі не перебуває .

Згідно відповіді КС «Альянс Україна» від 28.06.2022 р. 11 липня 2011 року Кредитна спілка «Альянс Україна» та ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія» уклали Договір відступлення прав вимоги №1/В згідно з яким відбулося переуступлення прав вимоги за рядом кредитних договорів, в т.ч. кредитного договору № 29-06кЖт від 22.08.2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та КС «Альянс Україна».

22.06.2022 року листом скаржник звернувся до правонаступника кредитора - ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія», у якому просив повідомити про наявність або відсутність кредитної заборгованості, проте відповіді на запит не отримав. 29.08.2022 року представник скаржника повторно звернувся до ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія» у якому просив повідомити про наявність або відсутність кредитної заборгованості перед товариством у ОСОБА_5 , проте відповіді не отримав.

Крім того, судова повістка на судове засіданні в апеляційному суді повернулася із відміткою пошти про відсутність ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія» за адресою зареєстрованого місця знаходження.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не надано жодних належних доказів про сплату виконавчого збору, про добровільне погашення кредиторської заборгованості перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, як і відповіді ТОВ «Перша кредитно-фінансова компанія» на запит представника скаржника про наявність або відсутність кредитної заборгованості перед товариством у ОСОБА_5 , що вказує, на думку суду, на недоведеність скаржником доводів про відсутність майнових претензій з боку стягувача. А тому дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Аналогічні положення містяться і у чинній редакції Закону.

Відповідно до положень ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Частиною 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, відсутності боргу або вимог перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Аналогічна правова позиція, що добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору вказує на відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, викладена у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина четверта статті 50) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Разом з тим, спір у справі, що переглядається, виник саме у зв`язку із оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчому провадженні на стадії його завершення під час повернення виконавчих документів у 2009 році.

Тому суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Крім того, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 унеможливлює здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна.

Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного апеляційний суд доходить висновку, що незняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

За наведених обставин оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення скарги.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2022 року скасувати.

Постановити нове судове рішення про задоволення скарги.

Визнати неправомірною бездіяльність Богунского відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) ( ідентифікаційний код 35021511) щодо не зняття арешту з нерухомого майна, що накладений постановою Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 586895 від 30.12.08 на ОСОБА_1 .

Зобов`язати Богунский відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (ідентифікаційний код 35021511) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою Богунського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 586895 від 30.12.2008 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: