Справа № 946/750/20
Провадження № 2/946/8/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Адамова А.С.,

за участю: секретаря судового засідання - Тюміної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надати дитині його прізвище та внести зміни до актового запису до народження дитини.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 07.02.2020 року, справа №946/750/20, в порядку ст. 33 ЦПК України, розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І.

Ухвалою судді від 12.02.2021 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.09.2020 року призначено у справі судово-медична молекулярно-генетична експертиза.

24.09.2021 року за вих. № 946/750/20/13523/2020 копію ухвали направлено до Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації (м. Одеса, пров. Валіховський, 4).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 року, проведеного у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Грубіян Л.І. згідно рішення зборів суддів №10 від 04.10.2021 року, справа №946/750/20 розподілена та передана на розгляд судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамову А.С.

Ухвалою судді Адамова А.С. від 27 жовтня 2021 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства та призначено підготовче засідання у справі.

Згідно листа Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Одеської обласної державної адміністрації за №4676-02 від 18.11.2021р. судово-медична молекулярно-генетична експертиза не була проведена за ухвалою суду у зв`язку з неоднаразовим неприбуттям ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 до експертної установи.

Ухвалою суду від 24 січня 2022 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 16 лютого 2022 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства.

Ухвалою суду від 09 червня 2022 року витребувано докази по справі.

Ухвалою суду від 31 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Так, згідно уточнення позивних вимог від 27.12.2022, позивач ОСОБА_1 просить визнати його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та внести зміни до актового запису про народження № 178 від 09.02.2017 року, складеного Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області відносно ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: змінити прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 »; по батькові дитини залишити без змін; в графі: «Відомості про батька» вказати: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : громадянин України; місце проживання - АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування своїх позивних вимог позивач ОСОБА_1 зазначив, що 15.06.2011 року він познайомився з відповідачкою ОСОБА_2 . Він з ОСОБА_2 почав проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік і дружина, у них був сумісний бюджет та сумісне господарство. Разом вони проживали за адресою: АДРЕСА_2 у домі бабусі відповідача - ОСОБА_6 в період часу з осені 2012 року по літо 2019 року. У травні 2016 р. відповідачка повідомила його про те, що завагітніла. Під час вагітності відповідачки, вони проживаючи разом. ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася дитина - син ОСОБА_3 . Відповідачка без його відома зареєструвала дитину в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, та в свідоцтві про народження відомості про батька були внесені за вказівкою відповідачки на підставі ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Хоч вони на момент народження дитини не були у шлюбі, але проживали разом, він ніколи не відмовлявся від дитини та хотів того, щоб в свідоцтві про народження в відомостях про батька були вписані саме його дані. У свідоцтві про народження дитини з пологового будинку у графі: «батько» був зазначений батьком дитини саме він - «на рос. ОСОБА_7 ». Протягом всього часу сумісного проживання з відповідачкою він піклувався про всю родину. Періодами він виїжджав за кордон на заробітки задля створення належних умов для проживання всієї родини. Після народження сина він неодноразово пропонував відповідачці узаконити їх стосунки. Сином він займався, матеріально забезпечував його, займався його вихованням. Коли відповідачка на початку червня 2019 р. поїхала до Італії, де вона перебувала до кінця серпня 2019р., то їх син залишався разом зі ним, з батьком. У цей період часу він займався влаштуванням сина до дитячого садочка, медичними щепленнями. 26.08.2019р. відповідачка повернулася з Італії, та він був вимушений виїхати з житлового будинку АДРЕСА_2 за її проханням. Вони припинили спільне проживання. Проте, він не припинив цікавитися життям та розвитком сина. Останнім часом відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, позбавляє його можливості приймати належну участь у його вихованні. На даний час він, як може намагається матеріально турбуватися про дитину. Відповідачка не бажає добровільно через Орган Державної РАЦС зареєструвати його батьком дитини та подати відповідну письмову заяву, як це передбачено ст. 126 СК України. Син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по-батькові як « ОСОБА_8 », а у свідоцтві про народження дитини у графі «Батько» зазначаються саме моє ім`я та по - батькові: « ОСОБА_9 ». Це також додатково підтверджує факт наявності кровної спорідненості між мною та сином.

Згідно зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , остання просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з 22.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог, ОСОБА_2 зазначила, що з осені 2012 року вона проживала у незареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син ОСОБА_10 . З урахуванням того, що на той час між нею та ОСОБА_1 часто виникали сварки, останній не захотів, щоб у їхнього сина було його прізвище, тому у свідоцтві про народження дитини відомості про батька були внесені на підставі ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України, а саме, в графі «батько» вказано прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.02.2017р. З 2019 року вона припинили спільне проживання з ОСОБА_1 . Тільки через три роки після народження дитини, ОСОБА_1 виявив бажання визнати себе батьком їхнього сина ОСОБА_10 , тому і звернувся з позовною заявою про визнання батьківства до суду. ОСОБА_1 дійсно являється батьком їх сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З того часу, як вона з ОСОБА_1 припинила стосунки, їх малолітній син знаходиться повністю на її утриманні. Батько дитини, який зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття, від надання допомоги в утриманні неповнолітнього сина у добровільному порядку ухиляється, домовленості про утримання дитини між нею та ОСОБА_1 не досягнуто. ОСОБА_1 являється працездатною особою, має добрий стан здоров`я, стягнень за виконавчими документами не має, на утриманні інших осіб не має. Працює на судах іноземних судновласників, отримує заробітну плату в іноземній валюті.

Згідно відзиву від 25.01.2022 року ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнає частково. Зазначила, що дійсно ОСОБА_1 є біологічним батьком їх сина ОСОБА_3 , тому вона не заперечую проти визнання його батьком їхнього сина , але вона проти того, щоб в свідоцтві про народження їхнього сина було змінено прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », так як вважає, що це стосується інтересів дитини, яка ідентифікує себе з прізвищем « ОСОБА_4 », а зміна прізвища може негативно вплинути на емоційний стан дитини, крім того, відмова у задоволенні позову в цій частині, жодним чином не вилине на обсяг прав, інтересів та обов`язків позивача щодо дитини. Під час реєстрації дитини в органі РАЦСу прізвище дитини вказано « ОСОБА_4 » - це дівоче прізвище матері дитини. З того часу, як вона припинила з ОСОБА_1 стосунки, їх малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на її утриманні. Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Згідно довідки «Ізмаїльського міського центра ПМСД» від 19.01.2022 року ОСОБА_3 знаходиться під наглядом дитячої поліклініки м. Ізмаїл, на прийоми дитина з`являється з матір`ю ОСОБА_2 по захворюванням та обстеженням. Дитина потребує в плановому операційному лікуванні (оденотомії). Підготовкою до операції по даному захворюванню займається матір. Крім того, на прізвище « ОСОБА_4 » дитині присвоєний РНОКПП, також, у їх сина ОСОБА_3 є закордонний паспорт. Згідно довідки від 24.01.2022 року ОСОБА_3 відвідує ЗДО №225 «Золотий ключик» з 2019року. ОСОБА_10 знає своє прізвище, ім`я, вік, називає членів сім`ї за іменами. Дитина проживає в неповній сім`ї. ОСОБА_1 впродовж тривалого часу ухиляється від виконання батьківських обов`язків, малолітній син постійно проживає разом із матір`ю, батько не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не проявляє ініціативи щодо її виховання, не цікавиться щоденним життям дитини, не здійснює матеріальне утримання та не надає будь-яку іншу допомогу тощо. Обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини відсутні. Лише бажання батька не може бути безумовною підставою для зміни прізвища дитини. Вважає, що зміна прізвища дитини недоцільна, тому в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно заперечення ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 від 16.02.2022, позивач ОСОБА_1 проти прийняття зустрічного позову, вважає, що об`єднання позовів та спільний їх розгляд є недоцільним, оскільки, позови мають різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, спільний їх розгляд може ускладнити вирішення справи. Юридичний статус батька, який передбачає здатність мати відповідні права та нести обов`язки щодо дитини, набуває тільки після того, як органом державної реєстрації актів цивільного стану буде видано нове Свідоцтво про народження, і, відповідно, вже після цього ОСОБА_2 , у випадку, якщо він, ОСОБА_1 , буде ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, зможе звернутися у загальному порядку до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. До зустрічного позову ОСОБА_2 не додано письмових доказів, підтверджуючих обставини знаходження дитини на її утриманні та проживання разом із нею, а також доказів, які б вказували на можливість стягнення аліментів саме у розмірі, зазначеному ОСОБА_2 .

Згідно відзиву від 05.04.2022 року ОСОБА_1 на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 визнає зустрічні позовні вимоги частково, просить стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Зазначив, що ОСОБА_2 просячи аліменти в розмірі 6000 грн., не врахувала обставини того, що в нього не має належного йому на праві особистої власності нерухомого майна (житла), проживаючи разом з ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, він всі зароблені кошти витрачав на ремонт будинку її бабусі, в якому вони проживали (замінив вікна, двері, провів роботи з перепланування, придбавав меблі та все він залишив у тому будинку, для сина. Йому самому потрібні кошти для придбання нерухомого майна, яке я б міг використовувати як житло для себе та свого сина ОСОБА_10 , аби бачитися з ним та проводити час, мати можливість приймати участь у його вихованні, оскільки ОСОБА_2 чинить будь - які перепони для їх з сином побачень в тому числі і за адресою: буд. АДРЕСА_2 . Також, у нього є старенька непрацездатна мати - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка також потребує матеріальної підтримки і допомоги від нього, яка знаходиться на «Д» - обліку у сімейного лікаря КНП «Кілійський центр первинної медико - санітарної допомоги» Кілійської міської ради Кілійська Амбулаторія загальної практики сімейної медицини з діагнозом Гіпертонічна хвороба II ст. коксартроз лівого тазостегнового суглоба.

Згідно листа Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №1506/61-20 від 23.12.2022, реєстрація народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за заявою матері дитини. Ізмаїльський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не заперечує проти визнання батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо буде доведено кровне споріднення між особою, яка бажає бути записаною батьком, та дитиною.

Позивач в судове засідання від 28.02.2023 не з`явився, про час, дату та місце судового засідання сповіщений належним чином, надав суду заяву, в якій вказав, що підтримує свої уточнені позовні вимоги, просить суд задовольнити позов та розглянути справу у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового засідання сповіщена належним чином, свою позицію виклала у зустрічному позову та у відзиві.

Представник третьої особи Ізмаїльського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте у своїх листах за №1506/61-20 від 14.04.2020, №1506/61-20 від 23.12.2022 та інших зазначив про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося у відповідності до ч.2 ст.247 КПК України.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Статтею 122 Сімейного кодексу України передбачено визначення походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Відповідно до ст. 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік і дружина, за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з осені 2012 року по літо 2019 року.

Під час фактичних шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 .

Дані обставини визнаються сторонами у позовній заяві та у зустрічній позовній заявах, що у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_1 , виданим Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 09.02.2017 року та актового запису № 178, відомості про батька були внесені відповідно до ст.133 СК України, та батьком записаний ОСОБА_13 .

З пояснень позивача по справі вбачається та не заперечується у поясненнях, відзиву, зустрічній позовній заяві відповідачем, що батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є саме ОСОБА_1 .

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

За змістом статті 121, частини 1 статті 122 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина, наскільки це можливо, має право знати своїх батьків.

Відповідно до вимог статті 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно з ч. 5 ст. 148 СК України, у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі-органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дитини від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».

Наказом Мінюсту України від 12.01.2011 року № 96/5, який зареєстровано в Мінюсті України 14.01.2011 року за № 55/18793, затверджено Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з п.1.7 яких зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Відповідно до п.2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в т.ч. рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно з п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Враховуючи, достовірність кожного доказу окремо, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 ґрунтуються на вимогах закону, що зміна прізвища неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідає його інтересам, а також те, що відповідач ОСОБА_2 позов щодо про встановлення батьківства визнала, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задовольнити у повному обсязі.

Що стосується зустрічної позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1

аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з 22.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 , то суд зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та визнається сторонами у справі, ОСОБА_1 є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено довідкою Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №790 від 12.05.2017 та знаходиться на її утриманні.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статі 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п.15 ч.3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-19 від 17 травня 2017 року внесено зміни до частини другої статті 182 СК України, відповідно до яких мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Відповідно до cт. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно до cт. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум встановлюється Кабінетом Міністрів України після проведення науково-громадської експертизи сформованих набору продуктів харчування, набору непродовольчих товарів і набору послуг.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2023 року - 2833 гривні.

Згідно довідки Державний центр зайнятості Ізмаїльський МРЦЗ №75 від 01.04.2022, ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний в Ізмаїльському МРЦЗ з 31.03.2022.

Згідно свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 29.09.1972р., пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 , у позивача на утриманні знаходиться мати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , похилого віку, яка знаходиться на «Д» - обліку у сімейного лікаря КНП «Кілійський центр первинної медико - санітарної допомоги» Кілійської міської ради Кілійська Амбулаторія загальної практики сімейної медицини з діагнозом Гіпертонічна хвороба II ст. коксартроз лівого тазостегнового суглоба.

Згідно наданих квитанцій банків, ОСОБА_1 сплачував добровільно на ім`я ОСОБА_2 аліменти (а.с. 58-70).

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідач є працездатним, отже спроможним сплачувати аліменти на дітей щомісячно, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері.

Зважаючи на особу платника аліментів та, беручи до уваги вік дитини, наведені обставини, суд вважає за можливе покласти на відповідача такий обов`язок як сплата аліментів.

Виходячи з принципу балансу інтересів, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати аліменти у розмірі співмірному із матеріальним його забезпеченням, а тому зустрічний позов про стягнення аліментів підлягає частковому задоволенню, та суд вважає за можливе стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2833 (розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку станом на дату вирішення справи), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі зустрічної позовної заяви до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області - 22.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи, достовірність кожного доказу окремо та те, що позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації та мешкання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП - НОМЕР_6 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог стосовно предмету спору Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, проспект Незалежності, будинок 26, Код ) про встановлення батьківства - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ізмаїл Одеської області, народженого громадянкою України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженкою с. Кам`янка Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 .

Внести зміни до актового запису №178 від 09 лютого 2017 року, вчиненого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про народження, а саме: в графі «батько» вказати - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, ідентифікаційний номер: НОМЕР_7 ; змінити прізвище дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 »; по батькові дитини залишити без змін.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кілія Одеської області, громадянина України, ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженки с. Кам`янка Роздільнянського району Одеської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) гривні, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі зустрічної позовної заяви до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області - 22.09.2020 року до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 07.03.2023р.

Суддя: А.С.Адамов