Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

- звільнити її від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначених судовим наказом №398/1339/19, виданим Солом`янським районним судом м. Києва 17 жовтня 2019 року;

- відкликати з Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) судовий наказ №398/1339/19, виданим Солом`янським районним судом м. Києва 17 жовтня 2019 року про стягнення з неї на користь відповідача аліментів.

Посилається в позові на те, що з 28 серпня 2007 року по 31 серпня 2016 року перебували з відповідачем у шлюбі.

Від шлюбу з мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 серпня 2019 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано судовий наказ №398/1339/19 від 17 жовтня 2019 року, яким вирішено стягувати з неї на користь відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 17 квітня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

17 лютого 2020 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження №61285865 про примусове виконання вищезазначеного судового наказу.

Зазначає, що після розірвання шлюбу діти деякий час проживали з відповідачем, а вона сплачувала аліменти на утримання дітей, додатково надавала фінансову допомогу , оплачувала оренду житла та забезпечувала медичне лікування дітей, а також інші потреби, що забезпечують культурний та освітній розвиток дітей, у тому числі побутові.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2021 року було встановлено, що син ОСОБА_4 разом з батьком не проживає.

За період проживання сина ОСОБА_4 разом з бабусею у м. Одесі відповідач з ним майже не спілкувався і жодним чином не допомагав у забезпеченні сина.

Не дивлячись на те, що одна дитина з 2020 року з відповідачем не проживала, вона продовжувала сплачувати аліменти у розмірі, передбаченому на утримання двох дітей.

24 лютого 2022 року відповідач, розуміючи ризики для дітей у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, надав їй нотаріальну згоду на виїзд малолітніх дітей за кордон.

З 01 березня 2022 року діти проживають разом з нею в АДРЕСА_1 .

Не дивлячись на те, що діти проживають разом з нею в Канаді і вона самостійно забезпечує дітей, відповідачем було подано позовну заяву про збільшення розміру аліментів, що розглядається Солом`янським районним судом м. Києва у справі № 760/12064/22.

Оскільки діти припинили проживати з батьком, а почали проживати з нею та перебувають на її повному утриманні, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 18 листопада 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 02 грудня 2022 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

09 січня 2023 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач проти позову заперечує.

Вважає невмотивованою та безпідставною вимогу позивачки у зв`язку із закінченням терміну дії його згоди та поверненням у зворотному напрямку дітей.

У відзиві посилається на те, що позивачка нехтує рішенням органу опіки та піклування і не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки не повернулася до України на постійне місце проживання, щоб жити разом з дітьми.

Вважає, що твердження позивача щодо додаткових витрат на дітей, за виключенням не підтверджені письмовими доказами і не відповідають дійсності.

Наголошує на тому, що позивач викривляє дійсні обставини справи, істотні обставини, які могли б вплинути на звільнення від сплати аліментів також відсутні.

З огляду на це просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони з 28 серпня 2007 року по 31 серпня 2016 року перебували у шлюбі.

Від шлюбу з мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Такий обов`язок також передбачений ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в окремих випадках - і своїх повнолітніх дітей.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета спору між сторонами, а саме припинення стягнення аліментів на утримання дітей, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживають діти на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

З матеріалів справи вбачається, аліменти на утримання малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються з позивачки на користь відповідача у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходів) на підставі судового наказу №398/1339/19, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 17 жовтня 2019 року.

З точки зору сімейного законодавства, а саме ст.7 СК України, одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Тобто, в розумінні цих положень закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами - можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом.

За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Позивачем при зверненні до суду з позовом були долучені копії авіаквитків від 01 березня 2022 року та довідка про перебування на консульському обліку від 27 квітня 2022 року, які підтверджують перебування малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею в м. Едмонтон, провінції Альберта, Канади.

/ а.с 57, 70 - 75 /

Відповідач, подаючи відзив, факту перебування дітей разом з позивачкою з 01 березня 2022 року не заперечував, доказів проживання дітей разом з ним на момент розгляду справи не надав.

Проживання на даний час дітей з позивачем є обставиною, що має істотне значення і є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині звільнення від сплати аліментів на утримання дітей.

Що стосується решти вимог позивачки, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі судових наказів.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

Звертаючись до суду, позивачка зазначає, що виданий судом судовий наказ виконується органами виконавчої служби, тобто відповідач реалізував своє право на примусове виконання рішення суду.

З точки зору закону той із батьків, який отримав рішення про припинення стягнення з нього аліментів, має додатково звернутися до державної виконавчої служби, або приватного виконавця, який здійснював примусове виконання рішення про стягнення аліментів, з метою закінчення виконавчого провадження.

Звертаючись до суду, позивачка просить відкликати виконавчий документ з органу виконавчої служби.

Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України « Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Підстави для повернення виконавчого документа врегульовано ст.37 Закону, згідно з п.1 ч.1 якої виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Тобто, Законом України « Про виконавче провадження» не передбачено такої підстави для закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа, як звільнення боржника за виконавчим провадженням від сплати аліментів за рішенням суду.

Тим більше, законом не передбачено його повернення на вимогу суду з цих підстав.

Такою підставою може бути лише визначені в ч.2 ст.432 ЦПК України шляхом визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В той же час, це питання позивачкою при зверненні до суду не ініціюється.

Суд також враховує, що статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішеннях інших органів (посадових осіб) регулюються розділом VI ЦПК України.

Нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено процедури відкликання судом виконавчого листа, який було видано на виконання рішення суду.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

З урахуванням цього, підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначає, що з 01 січня 2022 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 2 481, 00 гр.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992, 40 гр., сплачений нею при зверненні до суду з позовом.

Керуючись ст. ст. 141, 180, 182, 184, 191 СК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 133, 134, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання малолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992, 40 гр. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазнаечний строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судддя Л.А. Шереметьєва