Провадження № 2/204/956/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на його користь моральну шкоду, заподіяну в результаті професійних захворювань, у розмірі 200 000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що він перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське». Звільнено його було за власним бажанням у зв?язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. 12 жовтня 2022 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст.; пневмоконіоз (t/q;2/2), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. 20 жовтня 2022 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, безстроково, із них: 30% проф. радикулопатія, 25% пневмоконіоз, 10% приглухуватість. Визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування за професійними захворюваннями, санаторно-курортне лікування за професійною радикулопатією. Рекомендовано спостереження та лікування у невролога, пульмонолога, сурдолога, стаціонарне лікування за потребою. Вважає, що умовами виробництва позивачу заподіяна моральна шкода. Він тривалий час постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів. Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, в тому числі ПрАТ «ШУ «Покровське». Його робота на користь підприємства була важкою, з перевищенням гранично допустимих норм. Часто хворіти позивач почав у 2016 році, неодноразово лікувався амбулаторно і стаціонарно, що підтверджується медичними документами, перебуває на «Д» обліку у лікаря сурдолога. Внаслідок професійних хвороб у позивача з`явився постійний біль в поперековому відділі хребта, підсилюючий при фізичному навантаженні, при ході, з іррадіацією в праву ногу її оніміння та судоми, скутість та ускладнення при нахилах. Також з`явився сухий кашель на протязі всього дня, став відчувати задуху при помірному фізичному навантаженні, утруднене дихання, з?явився біль за грудиною, швидка втомлюваність, загальна слабкість, головний біль. Знизився слух, з?явився шум та дзвін у вухах. Вимушений користуватись інгалятором для покращення дихання. Хвороби впливають на загальний стан позивача. Захворювання бронхів і легенів приводять до постійного відчуття слабкості, недомагання. Частий кашель, задишка позбавляють його нормального образу життя, активного спілкування з оточуючими, реалізації своїх здібностей, бажань. Ці обставини впливають на якість життя позивача та спричиняють моральні страждання. Він звільнений з роботи як тільки отримав право на пенсію, продовжувати працювати він не міг і через свій загальний стан. Знайти іншу роботу, яку б він зміг виконувати за станом здоров`я, позивачу важко, тому з часу звільнення він не працює. Через ушкодження здоров`я позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, що викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на його психологічному стані, тому вважає за необхідне звернутись з даною позовною заявою. Викладенні обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства - відповідача, працюючи на якому, він отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя. Моральну шкоду, яка була завдана профзахворюваннями, внаслідок яких позивач втратив здоров`я, він оцінює в 200 000,00 грн. Цю суму розрахував, виходячи з розміру його середньої заробітної плати за рік, яка складала близько 25 000,00 грн. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

20 січня 2023 року від представника відповідача Львов А.Л. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Оформляючи трудові відносини з позивачем, позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до ст. 7 Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Окрім цього, за роботу в шкідливих умовах праці позивачу було надано право на пільгове пенсійне забезпечення та достроково призначено пенсію на пільгових умовах, відшкодування якої здійснювалось за рахунок відповідача. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не створив безпечні та нешкідливі умови праці на його робочому місці, чим заподіяв шкоду його здоров`ю, проте в підтвердження зазначеного жодних обґрунтувань не наведено, як не надано достатніх доказів в підтвердження таких доводів. Щодо роботи на підприємстві відповідача, то звертає увагу суду, що позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач відповідала його функціональним можливостям організму, відповідала загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача. У медичному висновку зазначені хронічні професійні захворювання, але у виписках з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого позивача зазначено, що він і раніше звертався із скаргами на симптоми захворювань, вказаних вище, із історії хвороби симптоми хвороби почав відчувати декілька років тому. Як видно із анамнезу захворювання позивача (виписка № 811 від 30.09.2022): з 2018 року діагноз: хронічна попереково крижова радикулопатія, з 2016 хронічна двобічна сенсоневральна приглуховатість та з 2018 р. хронічний бронхіт ІІ ст. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. Тобто, позивачем умисно приховувався факт хронічної хвороби під час щорічних обов`язкових медичних оглядів. Вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1193 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується, а при його необережності зменшується. Відповідачем застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі. Але жоден засіб індивідуального захисту не може абсолютно убезпечити працівника від впливу шкідливого фактору, якщо сам працівник не докладає зусиль для збереження свого здоров`я. Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що позивач мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Навіть суттєве погіршення стану здоров`я не змусило позивача змінити професію, пройти навчання новій професії. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Позивачем в якості факту спричинення моральних страждань помилково прийнятий акт розслідування хронічного професійного захворювання та висновок МСЕК про встановлення йому ступеня втрати професійної працездатності по профзахворюванню (неякісна та нечитабельна копія). Однак, висновок МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичної установи, або медично-консультаційної або медично-соціально експертної комісії про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода (не доведено склад правопорушення в діях відповідача), наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися у причинному зв`язку із профзахворюванням, відповідач не вчиняв. Вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 150 000,00 грн., враховуючи обставини отримання професійного захворювання, ступінь втрати працездатності (65%) - не відповідають вимогам розумності, виваженості і справедливості (ст. 23 ЦК України), глибині моральних та фізичних страждань позивача та практиці, що склалася в судах України, отже, є безпідставно завищеними, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення. Позивачу встановлено 3 групу інвалідності, у зв`язку з чим він може навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів. Тобто, позивач права на працю не позбавлений. Позивачеві органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток. Позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. У зв`язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. У відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав та просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем Приватним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (попередні найменування: ДВАТ «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ДВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське») у період з 29 вересня 1995 року по 16 листопада 1995 року, з 12 серпня 1997 року по 06 січня 2005 року та з 24 листопада 2008 року по 28 жовтня 2021 року, наказом № 1347 кз від 28 жовтня 2021 року він був звільнений з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», з посади електрослюсаря підземного 5 розряду з повним робочим днем у шахті, за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 6-8).

Отже, позивач працював на підприємстві відповідача більше 20 років.

Як зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 жовтня 2022 року, затвердженого 13 жовтня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, позивачу ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5,S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язево-тонічним та больовим синдромами. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху (ІІ ст.) за класифікацією ОСОБА_2 та Пономарьової Н.І. Пневмоконіоз (t/q; 2/2), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст. фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості (а.с. 9-11).

З Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 098861 від 20 жовтня 2022 року, яка видана Міжрайонною МСЕК м. Покровська (а.с. 13), вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: всього 65%, з них: 30 % по профрадикулопатії, 25% по пневмоконіозу та 10% по приглуховатості, з 20 жовтня 2022 року безтерміново, рекомендовано медикаментозне лікування за професійним захворюванням, санаторно-курортне лікування за профрадикулопатією, підстава Акт огляду МСЕК № 579.

З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 540780 від 20 жовтня 2022 року, яка видана Міжрайонною МСЕК м. Покровська (а.с. 12), вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності безтерміново, причина інвалідності професійне захворювання, рекомендовано спостереження і лікування у невролога, пульмонолога, сурдолога, спеціальне лікування за потребою.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Згідно зі статтею 38 Гірничного закону України, власник (керівник) гірничого підприємства зобов`язаний забезпечувати відшкодування шкоди, завданої гірничим підприємством фізичним та юридичним особам і довкіллю.

У статті 173 КЗпП України визначено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частини 1, 3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Звертаючись у грудні 2022 року до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що отримане під час виконання трудових обов`язків хронічне професійне захворювання та подальше встановлення у зв`язку з цим позивачу третьої групи інвалідності завдали йому моральної шкоди, яку він оцінює у 200 000,00 грн.

Враховуючи особливості захисту здоров`я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Крім того, у частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 23 ЦК України та статті 173, 237-1 КЗпП України передбачають можливість відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди завданої працівнику каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

При цьому, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Як зазначено у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу.

Наведені у відзиві на позовну заяву твердження представника відповідача про те, що наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання є недоведеною, суд до уваги не приймає та відхиляє, оскільки в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 жовтня 2022 року, затвердженого 13 жовтня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, комісією зазначено, що раніше хронічних професійних захворювань у ОСОБА_1 виявлено не було, професійне захворювання виникло саме у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості (в тому числі і у Приватному акціонерному товаристві «Шахтоуправління «Покровське», де позивач пропрацював більше 20 років).

Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання, є безпідставними та суперечать встановленим обставинам справи, оскільки згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 12 жовтня 2022 року, затвердженого 13 жовтня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, причиною виникнення хронічного професійного захворювання є: пил переважно фіброгенної дії, важкість праці, виробничий шум, фактична величина яких значно перевищує нормативні значення, робоча поза в нахиленому положенні більше 30° 8-45% часу зміни, перебування у вимушеній позі 20% часу зміни, в позі стоячи 60% часу зміни.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку з чим доводи відповідача в цій частині суд не бере до уваги.

Викладене свідчить про те, що хронічне професійне захворювання та втрата професійної працездатності позивача настали, оскільки відповідач як роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці, а тому в даному випадку наявна вина відповідача як працедавця у виникненні у позивача хронічного професійного захворювання.

Крім того, згідно роз`яснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 як працівник має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у фізичному болі, стражданнях, необхідності тривалого лікування, втраті 65% своєї професійної працездатності, встановленні у зв`язку з професійним захворюванням третьої групи інвалідності безтерміново.

Крім того, суттєво змінився звичний уклад життя позивача, позивач вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивачу необхідне лікування.

Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача про те, що третя група інвалідності є робочою та позивач права на працю не позбавлений, жодним чином не спростовують факту наявності у позивача хронічного професійного захворювання та виникнення у відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану ушкодженням здоров`я працівника.

Більш того, у зв`язку з отриманим хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше, оскільки йому протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 65% (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусили зміни у способі життя, і таким чином ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

При визначенні розміру відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач ОСОБА_1 зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач втратив 65 % своєї професійної працездатності первинно, йому встановлено третю групу інвалідності, а отже як наслідок беззаперечно настали зміни у його життєвих і виробничих зв`язках.

Життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Якщо здоров`я втрачене, то немає і того повноцінного життя, як того бажає сама людина.

Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивача, реальність яких не викликає сумніву, а тому позивач має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд також враховує те, що за наслідками отриманого хронічного професійного захворювання позивач більше не може виконувати ту роботу, якою займався раніше дуже тривалий час.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними.

Разом з цим, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним. На переконання суду, з врахуванням критерію справедливості відшкодування з відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 90 000,00 грн., а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При цьому, відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.п. 164.2.14. п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» становить 6 700,00 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 90 000,00 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6 700,00 грн. х 4 = 26 800,00 грн.), а отже суд вважає за необхідне зазначити, що розмір моральної шкоди в даному випадку необхідно стягнути з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

За таких обставин, моральна шкода у розмірі 90 000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, на суму 90 000,00 грн., а позивач на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі ст.ст. 4, 43 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 237-1 Кодексу законів про працю України, Гірничного закону України, Закону України «Про охорону праці» та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (, місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд. 1-А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000,00 грн. (дев`яносто тисяч гривень, 00 копійок), з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (, місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд. 1-А) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні, 40 копійок) на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез