Справа № 486/744/22
Провадження № 2/486/101/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 січня 2023 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючої судді Далматовій Г.А.,

при секретарі Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2022 року інтересах ОСОБА_4 до суду звернувся ОСОБА_2 із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на ім`я ОСОБА_4 28 листопада 2012 року із складом сім`ї двоє чоловік було видано ордер на службове житло квартиру АДРЕСА_1 . Після отримання ордеру вона з чоловіком почали проживати у вказаній квартирі, та ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвалися в ній. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_5 , який 16 грудня 2014 року також був зареєстрований у вказаній квартирі. 04 грудня 2021 року відповідач зібрав свої речі та виїхав із службового житла. 27 січня 2022 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач з 04 грудня 2021 року не проживає за даною адресою, не сплачує комунальні платежі, особистих речей в квартирі не має, квартирою не цікавиться. Вказане збільшує вартість комунальних платежів, та витрат на утримання квартири, а також створює позивачу інші незручності.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, виклав позицію відібражену у позові.

Позивач позов підтримала, суду пояснила, що змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». 04 грудня 2021 року вони із відповідачем вирішили, що не варто проживати разом, відповідач зібрав свої речі та виїхав із службового житла. В нього лишився ключ від квартири. Спочатку він приходив до дитини і спілкувався із сином, а потім перестав відвідувати сина. На теперішній час їй відомо, що відповідач створив нову сім`ю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Від представника третьої особи на адресу суду надійшло клопотання з проханням розглядати справу без участі представника виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради.

Заслухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно копії ордеру на службове жиле приміщення №45 від 28 листопада 2012 року ОСОБА_4 з сім`єю з 2-х чоловік надано право на зайняття службового жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: чоловік ОСОБА_3 /а.с. 5/.

Розпорядженням міського голови від 18 січня 2016 року №19-р «Про перейменування вулиць та проспектів у місті Южноукраїнську» пр. Леніна перейменовано в пр. Незалежності.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_5 /а.с. 6/.

Відповідно до довідки (про склад сім`ї та реєстрацію) станом на 04 липня 2022 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_4 (квартиронаймач), ОСОБА_3 (чоловік) та ОСОБА_5 (син) /а.с. 4/.

Згідно акту № 2/2022 від 21 червня 2022 року ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , зі слів сусідів, не проживає з 04 грудня 2021 року /а.с. 9/.

Рішенням Южноукраїнського міського суду від 27 січня 2022 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано /а.с. 7-8/.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає у сусідній квартирі із сторонами. З грудня 2021 року відповідача не бачила.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сторін. Більше року не бачить відповідача, навіть не бачить його у місті. Раніше періодично разом із відповідачем палила на клітинковій сходинці. На теперішній час позивач проживає разом із дитиною.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №569/4373/16-ц (провадження №14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду.

До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

Згідно із статтями 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору судом.

При цьому ч.3 ст.71 ЖК України передбачені випадки,коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців,а саме у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в закладах охорони здоров`я або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в закладах охорони здоров`я, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою; 2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання; 3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків; 5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них; 6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому; 7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71,72 ЖК України, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №201/10924/13-ц).

Разом з тим, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (постанова Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №464/7923/16-ц).

Оскільки ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_1 більш, ніж шість місяців, без поважних причин, він втратив право користування нею, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Представник позивача зробив заяву про звернення в подальшому із заявою про розподіл судових витрат, про що також зазначив в позовній заяві.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір в розмірі 992, 40 гривень /а.с. 11/.

Керуючись ст.ст.12,81,141, 263, 264, 265, 282 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Задовольнити позов ОСОБА_1 , в інтересах якої звернувся ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне ім`я представника позивача: ОСОБА_2 , адвокат, вул. Молодіжна, 15, прим. 12 Н, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002.

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне найменування третьої особи: виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, 55002, вул. Дружби народів, б.48, м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г. А. Далматова