Дата документу 18.01.2023 Справа № 331/3282/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3282/22 Головуючий у І інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/807/424/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року про повернення позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про зміну причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Запоріжвогнетрив» про зміну причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року позовну заяву визнано неподаною і повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції порушив вимоги процесуального законодавства.

Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Копію цієї ухвали надіслано тільки на адресу представника ОСОБА_1 адвоката Козлова О.Ю., на адресу позивача копія зазначеної ухвали не надсилалась.

Скаржник зазначає, що особисто отримав копію ухвали суду від 21 вересня 2022 року тільки 02 листопада 2022 року, після чого, 09 листопада 2022 року на виконання вимог цієї ухвали надав суду оновлену позовну заяву, а отже, дотримався десятинного строку, зазначеному в ухвалі про залишення його позовної без руху.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду відкрито апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло, що в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У відповідності до вимог чч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву (заяву) подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції керувався тим, що всупереч вимог ст. 177 ЦПК України, позивач не надав суду квитанції про сплату судового збору у розмірі, визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір». Також всупереч вимог ст. 175 ЦПК України, позивач не зазначив ціни позову, обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються, не зазначив розміру суми середнього заробітку, що підлягає стягненню, не зазначив відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви, також у позові не зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Крім того, позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позивачу надано строк для усунення цих недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції послався на те, що зазначена ухвала направлялась на адресу адвоката Козлова О.Ю., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 16 вересня 2022 року, та отримана адвокатом Козловим О.Ю. 30 вересня 2022 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового повідомлення № 693.

Однак позивач та його представник у встановлений судом строк вимоги ухвали не виконали, недоліки позовної заяви не усунули.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Так, апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять даних про направлення копії ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 року про залишення позовної заяви без руху на адресу позивача, зазначену у позовній заяві. Відповідно до супровідного листа від 21 вересня 2022 року копію ухвали від 21 вересня 2022 року надіслано тільки на адресу представника ОСОБА_1 адвоката Козлова О.Ю. (а.с. 19). Повідомлення про вручення ОСОБА_2 рекомендованого поштового відправлення - копії ухвали Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2022 рокуне містить підпису адресата про отримання відправлення. На ньому зазначена дата вручення 28 вересня 2022 року та підпис працівника об`єкта поштового зв`язку (а.с. 20).

Натомість, матеріали справи містять розписку ОСОБА_1 (а.с. 22), згідно з якою позивач отримав зазначену ухвалу суду 02 листопада 2022 року.

09 листопада 2022 року позивач подав до суду квитанцію про сплату судового збору, позовну заяву з усунутими недоліками (а.с.23), в якій зазначив, що копію ухвали він отримав особисто в суді 02 листопада 2022 року.

Таким чином, повертаючи позовну заяву, суд не надав можливості особі, яка з нею звернулась, відреагувати на позицію суду щодо усунення її недоліків.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Отже, відмова у прийнятті до розгляду позовної заяви з формальних підстав матиме наслідком порушення права особи на справедливий судовий розгляд, гарантоване параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Враховуючи те, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали (10 листопада 2022 року) фактично не вийшов десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі від 21 вересня 2022 року, отриманій скаржником 02 листопада 2022 року колегія суддів вважає, що порушено його право доступу до правосуддя.

Окрім того, слід звернути увагу, що статтею 175 ЦПК України визначені вимоги щодо форми та змісту позовної заяви. За нормами статей 13, 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, обов`язок щодо доказування покладений на сторони у справі, у тому числі на позивача щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому суд повинен роз`яснити сторонам їхні процесуальні права щодо подання доказів та в подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. При цьому не зазначення позивачем доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, не є підставою для залишення позову без руху з подальшим поверненням його заявнику, оскільки питання щодо доказів, які можуть бути подані стороною в майбутньому, суд вирішує відповідно до положень статті 83 ЦПК України.

Окрім того, відповідно до абз. 4 ч. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Таким чином, відсутність доказів на підтвердження вимог, викладених у позовній заяві може бути підставою для відмови у позові, але аж ніяк не може бути підставою для повернення позовної заяви.

З огляду на те, що позивач фактично виконав вимоги, зазначені судом в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, правові підстави, які б перешкоджали вирішенню питання про відкриття провадження в матеріалах справи відсутні.

Однак, суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково повернув позовну заяву позивачеві.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, висновок суду першої інстанції про повернення заяви є передчасним, таким, що не відповідає процесуальним вимогам та суперечить принципу доступності до судового захисту, тому згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України, ухвалу слід скасувати та направити матеріали справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, стст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: