ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1367/23 Справа № 202/709/22 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О.М Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 202/709/22

Номер провадження 22-ц/803/1367/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року головуючого судді Мачуського О.М зі складанням повного тексту судового рішення 17 жовтня 2022 року по цивільній справі про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С. В. про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що її батьком є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу 21 грудня 1994 року між батьками позивача,батько продовжив проживати за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач почала проживати із матір`ю окремо, спілкування із батьком не підтримувала в силу свого малого віку. В кінці 2021 року позивач випадково дізналась про те, що її батько помер у 1997 році. При цьому про прийняття спадщини на момент смерті батька, заявив дідусь позивача - відповідач по справі, проте, не повідомив нотаріуса про існування законного спадкоємця у вигляді неповнолітньої дитини. Після звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 , було отримано відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строків звернення. Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , терміном в один місяць з часу набрання рішенням законної сили.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27 грудня 2022 року виправлено описку допущену в заочном рішенні від 12 жовтня 2022 року, по всьому тексту рішення зазначено вірно по батькові відповідача ОСОБА_4 , як « ОСОБА_5 », замість помилково зазначеного « ОСОБА_6 ».

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 січня 2023 року виправлено описку в написанні ім'я по батькові відповідача в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2022 року про витребування справи та в ухвалах Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа : приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпровської області Олійник С. В. ,про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини ,-за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року ,замість зазначеного « ОСОБА_6 » зазначено вірно « ОСОБА_5 « у відповідних відмінках.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що позивача та її матір не було повідомлено про відкриття спадщини, та наявності у неї спадкових прав, враховуючи обставини справи, відсутність заповіту на користь позивача, як спадкоємця майна свого батька, недобросовісну поведінку відповідача та нотаріуса, наведені позивачем причини , є об`єктивними та істотними труднощами, вважає існують усі підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Звернуто увагу суду апеляційної інстанції, що відповідач не з`являвся до суду першої інстанції, заперечень не надавав, що на думку позивача свідчить про його згоду з позовними вимогами, та з іншої сторони, його відсутність в судовому засіданні позбавила суд першої інстанції можливості встановити дійсні обставини справи. Крім того, судом ухвалене рішення відносно особи, яка не була стороною по справі, оскільки нею було уточнено паспортні дані відповідача, шляхом внесення відповідних відомостей в позовну заяву.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Макаров В.Г. підтримав доводи апеляційної скарги .

ОСОБА_2 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В.,у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи (а.с.162,163,173). Приватний нотаріус Олійник С.В. надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 153).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з досліджених матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_3 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 06 січня 1993 року та паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 17 лютого 2009 року.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Москва, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 15 грудня 1997 року Хамовницьким відділом РАГС м. Москви.

Відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що ОСОБА_3 та його батькам : ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,на праві власності кожному належало по 1/3 частині квартири АДРЕСА_2 ,на підставі свідоцтва про право власності від 21 липня 1997 року ,виданого ВАТ БМФ « Дніпротяжбуд «,згідно розпорядження № 89 - III/97,зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 270 п за реєстровим № 68 .

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_7 померла у віці 73 роки , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до довідки голови правління ОСББ «Тверська,15» склад родини ОСОБА_3 ,21 грудня 1969 року на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 становив : мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,зареєстрована у квартирі АДРЕСА_3 з 11 травня 1981 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ,батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,з 11 травня 1981 року по теперішній час.

За заявою ОСОБА_4 29 березня 2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В. було видано останньому свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого.

26 жовтня 2021 року, до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Олійник С.В. звернулася ОСОБА_1 щодо видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 листопада 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку із відсутністю факту прийняття спадщини у встановленому порядку.

На момент смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 відносини щодо прийняття спадщини або відмова від неї були врегульовані Цивільним кодексом Української РСР прийнятим 18 липня 1963 року зі змінами від 27 грудня 1996 року.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення позову,також судом прийнято посилання позивача на той факт, що на момент смерті батька вона була неповнолітньою, однак зазначено, що позивач досягла повноліття у 2010 році, проте, з заявою про прийняття спадщини звернулась лише у 2021 році, тобто після 11 років з моменту повноліття. Також,суд визнав безпідставним посилання позивача на недобросовісність поведінки відповідача щодо ненадання відомостей про існування неповнолітньої дитини померлого нотаріусу, оскільки вказані обставини не свідчать про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини відповідно до норм цивільного права.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи .

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР або ЦК України в редакції 1963 року).

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (стаття 525 ЦК УРСР).

Статтею 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтею 529 ЦК УРСР визначені перша та друга черги спадкоємців за законом, відповідно до змісту яких при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями частини першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 550 ЦК УРСР передбачено,що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР,яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець,який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Вирішуючи спір та оцінивши надані докази, суд першої інстанції правильно виходив з того,що на момент смерті батька позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносини щодо прийняття спадщини або відмова від неї були врегульовані ЦК УРСР, прийнятим 18 липня 1963 року (зі змінами від 27 грудня 1996 року) . Отже, станом на день смерті ОСОБА_3 , право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Вбачається,що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мешкала окремо від померлого батька та не вступала в фактичне управління або володіння спадковим майном, не зверталась особисто у встановлений строк з заявою про прийняття спадщини. Також, в її інтересах не зверталась до нотаріуса її мати, як законний представник.

ІНФОРМАЦІЯ_8 позивач досягла повноліття .Із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 ,яка зареєстрована за адресою : АДРЕСА_4 звернулася до нотаріуса 29 жовтня 2021 року . До суду з вищезазначеним позовом звернулася 01 лютого 2022 року .

Відповідно до статті 14 ЦК УРСР за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звертався.

Нормами ЦК УРСР не передбачено автоматичного прийняття спадщини неповнолітньою особою.

Мати позивача ,яка була допитана судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_8 , як законний представник своєї малолітньої на той час дитини ОСОБА_1 , якій на той час було 5 років, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталась, а також не вступила в управління або володіння спадковим майном, тобто нею не було виконано вказаного законодавчо встановленого обов`язку, та не здійснено передбачених на той час чинним законодавством дій, що свідчать про прийняття спадщини. Мати позивача ,у судовому засіданні суду першої інстанції також повідомила,що з ОСОБА_3 вона розлучилася,майже одразу після народження доньки , та в подальшому жили окремо та не спілкувалися. Донька у 2021 році вирішила знайти біологічного батька,однак при цьому від відповідача їй стало відомо,що той помер ще у 1997 році.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та її представник в обґрунтування поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька посилалися на те, що за життя позивач не спілкувалась із батьком та на момент його смерті була неповнолітньою. Про факт смерті батька позивач випадково дізналась лише у 2021 році. Вказане позивач вважає поважною причиною її пропуску прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформулювала свої позовні вимоги за правилами діючого законодавства і просила визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, а не продовжити строк для прийняття спадщини, як зазначено у ст. 550 ЦК УРСР (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) (а.с.2-5) .

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 безпідставно звернулась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, тобто з вимогами, що випливають з положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України (що набрав чинності з 01.01.2004 року) та відповідно, не діяв на час відкриття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ,а тому її позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Виправлення описок у судовому рішенні проводиться, відповідно вимог ст.269 ЦПК України, а тому доводи апеляційної скарги про те,що судом ухвалене рішення відносно особи, яка не була стороною по справі, не є слушними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення справи, а переважно зводяться до дублювання позовних вимог .

Розглядаючи справу, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, та дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат,слід зазначити про наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат, апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 17 січня 2023 року .

Судді: