Справа №478/87/22
пров. №2/478/13/2023
З а о ч н е р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
12 січня 2023 року смт. Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Іщенко Х.В.,
секретаря судового засідання Луговської А.І.,
представника позивача Мачушенко М.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Казанківська виправна колонія (№ 93)» з приміщення Казанківського районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва, яка подана в інтересах держави в особі: Миколаївської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, -
Керівник Окружної прокуратури м. Миколаєва звернувся до суду з позовною заявою, яка подана в інтересах держави в особі: Миколаївської міської ради, Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.
Свої вимоги мотивує тим, що вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, за фактом заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_2 у вигляді двох ударів в область живота і грудної клітини ножем, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з наскрізним пораненням шлунка, заочеревинної гематоми, внутрішньочеревної кровотечі.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 22.06.2021 року зазначений вирок було залишено без змін.
У період з 30.11.2017 року по 11.12.2017 року потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікування у КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», у зв`язку з чим, вказаним закладом понесено витрати на його лікування у сумі 5979,74 грн. Вказану шкоду відповідач у добровільному порядку не відшкодував.
Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на користь держави в особі КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» суму коштів, витрачених на лікування потерпілого, у розмірі 5979,74 грн. та судових витрат в розмірі 2481,00 грн.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позові , проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання двічі не з`явився за невідомими суду причинам, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов або зустрічного позову не подав.
Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного висновку.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, 30.11.2017 року близько 21 год. 10 хв. ОСОБА_1 , знаходячись в коридорі будлинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_2 , у ході якого ОСОБА_1 , діючі умисно, розуміючі можливість заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю потерпілому і бажаючі її настання, наніс останньому не менше двох ударів кухонним ножем в область живота і грудної клітини ножем, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з наскрізним пораненням шлунка, заочеревинної гематоми, внутрішньочеревної кровотечі.
Згідно висновку СМЕ № 1951 від 20.12.2017 року вказані тілесні ушкодження віднесені до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та на підставі ч. 5 ст.72 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Цивільні позови під час розгляду кримінального провадження не заявлялися.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва від 22.06.2021 року, вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2017 року відносно ОСОБА_1 , залишено без змін.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2017 року набрав законної сили 19.06.2019 року.

Суд враховує, що згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У результаті спричинених тілесних ушкоджень у період з 30.11.2017 року по 11.12.2017 року потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», у зв`язку з чим, вказаним закладом понесено витрати на його лікування у сумі 5979,74 грн., до складу яких входять: заробітна плата - 3646,72 грн., нарахування на заробітну плату - 803,55 грн., харчування - 71,64 грн., медикаменти - 1001,88 грн., господарчі та комунальні витрати - 455,95 грн., що підтверджується довідкою № 116 від 13.12.2017 року.

У ході розгляду справи по суті встановлено, що вказані витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані.

Так, відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Таким чином, для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16липня 1993 року № 545 (далі - Порядок).

Згідно з п. 2 Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (п. 4 Порядку).

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача витрат понесених на лікування потерпілого ОСОБА_2 , внаслідок вчинення ним злочинного діяння, оскільки вирок яким його засуджено набрав законної сили, а факт понесення витрат на лікування потерпілого знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Оскільки, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь Окружної прокуратури м. Миколаєва підлягають стягненню 2481 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 200, 256, 264, 268, 280, 282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву керівника Окружної прокуратури м. Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 73, ), яка подана в інтересах держави в особі: Миколаївської міської ради (54001, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ), Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (54001, м. Миколаїв, вул. Корабелів, 14-В, ) до ОСОБА_1 (56022, Миколаївська область, Баштанський район, с. Новоданилівка, Державна установа «Казанківська виправна колонія (№ 93)» про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави в особі Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» (рахунок отримувача: НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк», код 05483090, МФО 326610) витрати на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у розмірі 5979 (п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 74 (сімдесят чотири) коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Окружної прокуратури м. Миколаєва (р/р UA0340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) сплачений судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання.

Повний текст рішення складено 12.01.2023 року.

Суддя: Іщенко Х.В.