Справа № 462/2696/22 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/2435/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року в складі судді Боровкова Д.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, -

встановив:

У червні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ДП «ЛДЗ «ЛОРТА»про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вимоги обґрунтовувала тим, що вона працювала провідним економістом монтажно-складального цеху (003) ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та була звільнена за власним бажанням. На день звільнення їй не виплатили розрахункові кошти.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.12.2021 у справі №462/5611/21 стягнуто з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з урахуванням вихідної допомоги та компенсації за невикористану щорічну відпустку, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 липня 2021 по 31 грудня 2021 року. Цим же рішенням встановлено, що середньоденний заробіток становить 407,58 грн. Остаточний розрахунок відповідач здійснив 01 червня 2022 року, свідченням чого є виписка з рахунку обслуговуючого банку.

Зважаючи на те, що в період з 01.01.2022 по 01.06.2022 є 96 робочих днів, тому відповідно середній заробіток з урахуванням обов`язкових податків та зборів становить 39 127 грн. 68 коп.

Просила стягнути із ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.01.2022 по 01.06.2022 в сумі 39 127,68 грн. з вирахуванням обов`язкових податків та зборів, а також стягнути сплачений судовий збір.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 15 000 грн. середнього заробітку за весь період затримки виплати позивачу належних їй сум, провівши з цих сум стягнення податків та обов`язкових зборів.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення оскаржила ОСОБА_1 , вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, а отже є незаконним. Висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи та ґрунтується на припущеннях.

Звертає увагу, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця. Відтак, застосувавши принцип пропорційності суд не врахував основний принцип верховенства права.

Просить врахувати, що стаття 43 Конституції України передбачає гарантоване право на своєчасне одержання винагороди за працю. Це право забезпечене гарантіями ст. 21 Закону України «Про оплату праці» та ст. 233 КЗпП України.

Зазначає, що суд стягуючи 15 000 грн. не навів жодних розрахунків, не врахував добросовісну поведінку позивачки та забезпечення захисту її права на своєчасне одержання заробітної плати з дотриманням розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 липня 2022 року та ухвалити нове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» в повному обсязі, а саме стягнути з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 01.01.2022 по 01.06.2022 у розмірі 39 127 грн. 68 коп.; стягнути сплачений судовий збір.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 15 000 грн., суд першої інстанції, з урахуванням висновку Великої Палати Верховного суду, викладеного в постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, виходив з того, що такий розмір буде відповідати принципам справедливості та пропорційності, при цьому буде достатньою компенсацією майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільненні, є співмірним з розміром заборгованості та не призведе до надмірного фінансового тягара для відповідача.

Колегія суддів в означеній частині погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та 21 липня 2021 року звільнена з посади провідного економіста монтажно-складального цеху (003) ДП «ЛДЗ«ЛОРТА» за власним бажанням, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 180к від 21 липня 2021 року, що стверджується копією трудової книжки (а.с. 5-7).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2021 року по справі №462/5611/21 задоволено позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 44 805,47 грн. 47 коп. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 липня 2021 року по 31 грудня 2021 року у розмірі 46 871, 70 грн. 70 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Вирішено питання судових витрат. Даним рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача складає 407 грн. 58 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із випискою АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 02 червня 2022 року, на картковий рахунок ОСОБА_1 01 червня 2022 року зараховано 90 120 грн. 77 коп. (а.с.13) на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31.12.2021.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно із частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).

Зважаючи на розмір невиплаченої позивачці у день звільнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 44 805 грн. 47 коп. та стягнення 46 871 грн. 70 коп. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільнення за період з 21.07.2021 по 31.12.2021 (рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 грудня 2021 року по справі № 462/5611/21) та повне виконання такого 02.06.2022, в той час як Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, колегія суддів доходить висновку, що у даному випадку обсяг відповідальності відповідача визначений позивачкою за період з 01.01.2022 по 01.06.2022 в розмірі 39 127 грн. 68 коп., не відповідає принципу розумності та співмірності із допущеним правопорушенням.

Так, в Указі Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Як зазначив суд першої інстанції, ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі та входить до складу українського оборонного промислового комплексу, тобто має стратегічне значення, виготовляючи радіоелектронну апаратуру оборонного призначення.

За наведених обставин, а також з урахуванням вимог ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» апеляційний суд вважає, що розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця буде дотримано у разі покладення відповідальності на відповідача за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 01.01.2022 по 23.02.2022, що становить 14 672 грн. 88 коп. (36 роб днів х 407,58грн. =14672,88).

Однак, зважаючи на те, що відповідач ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» судове рішення не оскаржує, погоджуючись з принципом співмірності, колегія вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, а також наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення належних виплат в сумі 15 000 грн.

Тобто, апеляційний суд погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказана сума відповідає принципам та вимогам розумності, справедливості та співмірності із допущеним правопорушенням.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині незгоди з рішенням щодо зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до уваги апеляційним судом не беруться з огляду на вищевикладене.

В свою чергу, статтею 141 встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1).

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, суд першої інстанції вирішуючи питання судових витрат, дійшов помилкового висновку про стягнення усієї суми сплаченого судового збору (992,40 грн), в той час як до стягнення підлягав судовий збір в розмірі 380 грн. 45 коп.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів доходить висновку, що рішення в означеній частині необхідно змінити, а саме зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 з 992,40 грн. до 380,45 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 липня 2022 року в частині стягнення судового збору з Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 змінити, зменшивши розмір судового збору з 992,40 гривень до 380 (триста вісімдесят) гривень 45 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 січня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк