ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1240/23 Справа № 205/335/22 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Страхова компанія ARX про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Страхова компанія ARX (далі АТ СК ARX) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11 лютого 2021 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Пежо 3008, номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 . Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ДПР 18 № 044630 від 15 лютого 2021 року визначено, що водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Пежо 3008, номерний знак НОМЕР_1 , на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Юліуша Словацького у м. Дніпро не надала переваги на регульованому пішохідному переході пішоходу ОСОБА_2 , котрий здійснював перехід проїзної частини, внаслідок чого скоїла наїзд на громадянина ОСОБА_2 . В результаті даної пригоди ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована АТ «СК «ARX»» страховим полісом № ЕР 200156773 від 03 червня 2020 року. Для лікування отриманих тілесних ушкоджень він витратив 4 286,15 грн. Своїми діями ОСОБА_1 спричинила йому фізичні та моральні страждання, які виразились в наступному: йому довелось витримувати фізичний біль; поганий сон; його права рука досі має обмеження рухливості; на обличчі залишись шрами; з`явились часті головні болі, проблеми з пам`яттю; шок і додатковий клопіт отримали члени його сім`ї; збився ритм життя; майже два місяці довелось приймати багато таблеток; 25 днів він перебував на лікарняному і через це почались проблеми на роботі; загострились проблеми із зором; зірвалась запланована поїздка на відпочинок, а тому просив стягнути з АТ СК ARX на свою користь відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 4 286,15 грн та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 80 000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з АТ «СК «ARX»» на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 4 286,15 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, в розмірі 50 000 грн; вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.190-197).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду в частині стягнення з неї моральної шкоди, заподіяної в наслідок ДТП, в розмірі 50 000 грн скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційну скаргу обґрунтувала тим, що надані позивачем довідки з лікарень не містять жодного факту спричинення йому зазначених тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Вказувала, що не доведено факту завдання позивачу її протиправними діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завдання шкоди (а.с.202-208).

26 грудня 2022 року ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував, що моральну шкоду, завдану йому ОСОБА_1 по факту ушкодження його здоров`я та психологічних страждань, він оцінює в 80 000 грн (а.с.234-237).

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що моральна шкода зазначена в грошовому виразі, тобто має місце майновий спір, ціна позову становить 84 286 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 11 лютого 2021 року о 17:55 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Пежо», д/н НОМЕР_1 , знаходячись на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Ю. Словацького у м. Дніпро, не надала переваги на регульованому пішохідному переході пішоходу ОСОБА_2 , який здійснював перехід проїзної частини, внаслідок чого скоїла на нього наїзд. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав легкі тілесні ушкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила п. 18.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України (а.с.3).

Після настання вказаних подій ОСОБА_2 потребував медичної допомоги, перебував на лікарняному з 12 лютого 2021 року по 19 березня 2021 року (а.с.12-14).

Згідно виписки № 573/141 від 19 березня 2021 року із медичної картки ОСОБА_2 , останньому встановлений діагноз: «Проміжний період закритої черепно-мозкової травми (струс головного мозку 11 лютого 2021 року) з розсіяною органічною симптоматикою, цефалічним синдромом» (а.с.16).

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2021 року закрито провадження у відношенні ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.88).

При цьому, в постанові зазначено, що об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП полягає у порушенні учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тобто відповідальність за ст. 124 КУпАП настає лише за умови пошкодження певного майна. Подія даної ДТП мала місце 11 лютого 2021 року на перехресті вул. Князя Володимира Великого та вул. Ю. Словацького у м. Дніпро за участю автомобіля «Пежо», д/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та пішохода ОСОБА_2 , і внаслідок ДТП пошкодження транспортного засобу на автомобілі «Пежо» д/н НОМЕР_1 , відсутні, а також відсутні відомості щодо пошкодження й іншого майна, у тому числі і пішохода ОСОБА_2 (а.с.88).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована АТ «СК «ARX»» страховим полісом № ЕР 200156773 від 03 червня 2020 року (а.с.80).

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відстоювання своїх цивільних прав займає в позивача тривалий час, потребує значних фізичних та психологічних сил. Внаслідок обставин, що є предметом розгляду в цій справі, позивач зазнав значних матеріальних збитків, які, в свою чергу обумовлюють порушення звичайного темпу, змісту та цілеспрямованості його життєдіяльності. Оцінивши встановлені у судовому засіданні фактичні обставини, суд дійшов висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань позивача буде сума в розмірі 50 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди та не погоджується з її розміром.

Частина третя статті 386 ЦК України передбачає, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою».

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та стягнення на користь позивача з страховика суми страхового відшкодування у розмірі 4 286, 15 грн.

Предметом апеляційного розгляду є відшкодування моральної шкоди.

Частиною першою статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє стверджувати, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Згідно з частинами першою та другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України N4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до абз.2 п.5 ПостановиПленумуВерховногосудуУкраїни N4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N4 від31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", вказує на те, що при визначенні судом розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Встановивши, що ДТП, внаслідок якого заподіяна позивачу шкода, сталося з вини відповідачки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для її відшкодування.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, зроблених з врахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок ДТП, та виходив із засад розумності, виваженості та справедливості визначивши у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених колегією суддів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А. Зайцева

Ж.І. Максюта