ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4558/22

Провадження № 22-ц/4820/604/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: представника позивача та прокурора

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/4558/22 за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2022 року в складі судді Шевцової Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України 578 066 грн 67 коп у відшкодування моральної шкоди.

На підтримання заявлених позовних вимог, позивач вказував, що 08 лютого 2015 року слідчим СВ Кам`янець - Подільського РВП Кам`янець - Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області на підставі рапорту про отримання інформації, яка надійшла по телефону, були внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Цього ж дня, його було затримано в порядку ст. 208 КПК України, як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та в подальшому ухвалою Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 10.02.2015 року взято під варту з моменту затримання з утриманням у Хмельницькому слідчому ізоляторі.

09 лютого 2015 року, слідчим СВ Кам`янець - Подільського РВП Кам`янець - Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області за погодженням процесуального прокурора прокуратури Кам`янець - Подільського району - йому повідомлено про підозру в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування, про те, що він підозрюється у вчиненні умисного вбивства.

Вироком Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 30 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, скасовано обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнено негайно з під варти в залі суду.

Таким чином, ОСОБА_1 та його представник, посилалися, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, яке тривало 88 місяців і 28 днів, з яких понад 2 роки він перебував під вартою, у зв`язку з чим відповідно до Конституції України, набув право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, в розмірі 578 066 грн 67 коп, яку просить стягнути з Держави Україна на його користь.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2022 року позов задоволено частково, стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди за перебування під слідством 80 місяців 11 днів - в розмірі - 522 387 грн, в решті позову відмовлено, судові витрати віднесено за рахунок держави.

Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, оскільки судом не повно з`ясовано всі обставини справи. Так апелянт вказує, що відповідачем по справі позивач визначив Головне управління Казначейської служби України в Хмельницькій області, проте в позовній заяві належним чином не обґрунтовано, яку саме шкоду завдано казначейською службою, не доведено протиправність дій чи бездіяльність з боку цього відповідача по відношенню до позивача. На думку апелянта, позивач помилково ототожнює Державу Україну з державним органом - Головним управлінням казначейства, що є порушенням ч. 2 ст. 176 ЦК України, відповідно до якої юридичні особи, створені державою не відповідають за зобов`язаннями Держави. Крім того Головне Управління казначейської служби не перебувало із позивачем у жодних цивільно-правових відносинах, а тому не могло завдати йому шкоди. Також зазначає апелянт, що розраховуючи суми заданої моральної шкоди, суд здійснив розрахунок з врахуванням одного розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, однак відповідно до п.п. 1,3,9 «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774 VIIІ мінімальна заробітна плата після набранням чинності цим Законом не застосовується як величина для визначення будь-яких виплат. До внесення вказаних змін до законодавства, щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, тобто в разі наявності у позивача права на відшкодування шкоди внаслідок незаконності у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, то відшкодування повинно розраховуватися з урахуванням розміру та порядку, передбаченого законодавством України.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 08 лютого 2015 року слідчим СВ Кам`янець - Подільського РВП Кам`янець - Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування відомості про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за № 6000086.

Цього ж дня, ОСОБА_1 в межах кримінального провадження № 6000086 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, як підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та в подальшому ухвалою Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 10.02.2015 року взято під варту з моменту затримання з утриманням у Хмельницькому слідчому ізоляторі.

09 лютого 2015 року слідчим СВ Кам`янець - Подільського РВП Кам`янець - Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області за погодженням процесуального прокурора прокуратури Кам`янець - Подільського району ОСОБА_2 - Раєвському А.П. повідомлено про підозру в межах кримінального провадження № 6000086, внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування, у вчиненні умисного вбивства.

Ухвалою Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 10 лютого 2015 року застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За результатами досудового слідства у вищевказаному кримінальному провадженні процесуальним прокурором прокуратури Кам`янець - Подільського району, 22 квітня 2015 року, стосовно ОСОБА_1 затверджено обвинувальний акт за ч.1 ст.115 КК України, який 29 квітня 2015 року був скерований до Кам`янець - Подільського міськрайонного суду.

Ухвалою Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 06 травня 2015 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо його обвинувачення, повернуто прокурору Кам`янець - Подільського району, та при цьому продовжено строк тримання під вартою.

02 червня 2015 року старшим прокурором прокуратури Кам`янець - Подільського району, після повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні було затверджено новий обвинувальний акт, стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.115 КК України.

Вироком Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 02 травня 2016 року ОСОБА_1 виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та скасовано обраний запобіжний захід у виді утримання під вартою, звільнено його з під варти в залі суду.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 24.11.2016 року апеляційну скаргу прокурора на вищевказаний вирок, задоволено частково, вирок скасовано та призначено новий судовий розгляд матеріалів кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в тому ж суді в іншому складі.

Ухвалою даного суду від 04 серпня 2021 року за клопотанням прокурора, до ОСОБА_1 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вироком Кам`янець - Подільського міськрайонного суду від 30 травня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 КПК України, скасовано обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнено негайно з під варти в залі суду.

Вказаний вирок набрав законної сили.

Таким чином, ОСОБА_1 та його представник, посилалися, що внаслідок незаконного кримінального переслідування, яке тривало 88 місяців і 28 днів, з яких понад 2 роки позивач перебував під вартою, відповідно до Конституції України він набув право на відшкодування за рахунок держави на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в розмірі 578 066 грн 67 коп, яку просить стягнути з відповідача на його користь.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР).

Статтею 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

За нормами п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові поряд з іншим відшкодовуються моральна шкода, завдана громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно із ч.ч. 5. 6 ст. 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

У відповідності до ч. 1 ст.13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності факту завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з незаконним переслідуванням з боку правоохоронних органів, що безперечно стало вимушеною негативною зміною у його життєвих і суспільних стосунках, суттєво знизилась ступінь престижу та репутації.

Як встановлено судом, позивач перебував під слідством 80 місяців та 11 день.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2022 року становить 6 500,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача про те, що його перебування під слідством та судом порушило його звичний спосіб життя, вимагало від нього додаткових зусиль для організації життя, що в сукупності спричинило йому моральні страждання та дає підстави для вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним порушенням кримінального провадження.

При цьому колегія суддів вважає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини справи, а саме тривалий термін кримінального переслідування позивача, яке тривало 80 місяців і 11 днів, його перебування під вартою понад 2 роки в умовах слідчого ізолятору, обмеження в спілкуванні з рідними, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зниження ділової репутації, зниження доходів, приниження позивача в очах близьких, рідних, знайомих через обвинувачення у вчинення кримінального злочину, в скоєнні якого його було виправдано.

За таких обставин колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 522387 грн (6500х80 місяців 11 днів) є обґрунтованим, відповідає зазначеним вище нормам законодавства та не є меншим від мінімального рівня з розрахунку мінімальної заробітної плати, з чим погодився і сам позивач, який рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржив.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем належним чином не обґрунтовано, яку саме шкоду завдано казначейською службою, не доведено протиправність дій чи бездіяльність з боку цього відповідача по відношенню до позивача, Головне Управління казначейської служби не перебувало із позивачем у жодних цивільно-правових відносинах, а тому не могло завдати йому шкоди слід відхилити.

Як вбачається з рішення, суд стягнув кошти безпосередньо з Державного бюджету України, а не з Державної казначейської служби, шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України (далі БК України) в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, провадиться за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з відповідного казначейського рахунку, а не безпосередньо з Державної казначейської служби України чи його структурних підрозділів.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума моральної шкоди має розраховуватися виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб є неприйнятними з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з січня 2017 року.

Проте сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

На правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ не поширюється (постанова Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 522/6228/19).

Крім того ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди виключно в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, в зв`язку з чим посилання апелянта на неправильне визначення розміру відшкодування моральної шкоди з урахуванням виключно розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб є необґрунтованими.

Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги на вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова