Справа № 462/4030/22 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2967/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Гедз Б.М. від 26 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірного накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2022 року в позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірного накладення стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вважає, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у нього виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку , передбачених ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, що також виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Вказує, що позивач фактично перебував під слідством і судом протягом 4 місяців, тобто з моменту складення постанови 10.01.2021 р. до моменту набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 р. та отримання такого, а тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 26000 гривень. Крім цього, зазначає, що в результаті безпідставної зупинки та винесення неправомірної постанови з накладенням штрафу права позивача були порушені та для відновлення своїх прав позивач повинен був вживати заходи до їх відновлення в суді. Позивачу була нанесена моральна шкода, пов`язана зі стресом від неправомірних дій працівників поліції, яку від оцінює в 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 263-265, 268 ЦПК України відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що 10.01.2021 р. щодо ОСОБА_1 складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАН №3651224, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Суть правопорушення полягала в тому, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем на вул. Суховоля в м. Трускавець, здійснив рух по смузі, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР.Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 3651224 від 10.01.2021 року скасовано, зобов`язано стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн., справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП закрито. Суд прийшов до висновку, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з складенням відносно нього постанови та її скасування. Окрім того, жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до нього відповідачем застосовано не було, оскільки вищевказана постанова - скасована рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 року. Скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягли заподіяння позивачу моральної і матеріальної шкоди, а сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду. З огляду на викладене, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, внаслідок незаконних дій відповідача, а також не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями службових осіб поліції та настанням негативних наслідків, на які він посилався у позовній заяві, обґрунтовуючи моральну шкоду. Відтак, в задоволенні позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди слід відмовити у зв`язку з безпідставністю такої.

Колегія суддів вважає, що такі висновки вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

05.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, у якому просив:

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку для здійснення казначейського обслуговування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликався я на те, що 10.01.2021р. щодо нього складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАН №3651224, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністратвиного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 3651224 від 10.01.2021 року скасовано, зобов`язано стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн., справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП закрито. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Із мотивувальної частини судового рішення вбачається, що: «Разом з тим, суд вважає, що стороною відповідача не доведено того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови поліцейський прийняв зазначене рішення на підставі об`єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено. Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства та доказів, зібраних у справі, суд прийшов до висновку, що інспектором не спростовано доводи позивача, що він не порушував Правил дорожнього руху, тому суд дійшов висновку, що притягнення позивача до відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП є незаконним». На думку позивача, обставини щодо незаконності винесеної постанови і незаконності притягнення позивача до адмінвідповідальності не підлягають доведенню, так як встановлені рішенням суду. Тому, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати, що також виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення. Тобто, фактично позивач перебував під слідством і судом протягом 4 місяців, тобто з моменту складення постанови 10.01.2021 р. до моменту набрання законної сили рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 р. та отримання такого, а тому мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 26000 гривень. Крім цього, позивач зазначає, що в результаті безпідставної зупинки та винесення неправомірної постанови з накладенням штрафу права позивача були порушені та для відновлення своїх прав позивач повинен був вживати заходи до їх відновлення в суді. Позивачу була нанесена моральна шкода, пов`язана зі стресом від неправомірних дій працівників поліції, яку від оцінює в 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень. Суму позову також обгрунтовує наступними порушеннями законів, які припустили працівники поліції та наслідком чого були суттєво порушені його права: працівники поліції фактично не зупиняли автомобіль, яким він керував,який був припаркований, а отже жодного руху він не здійснював, а тому, на думку позивача, безпідставно була складена неправомріна постанова, відомості у такій внесені неправдиві, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав та очікувати результат оскарження понад чотири місяці; розгляд справи та винесення постанов відбувалися на місці складення адміністративних матеріалів, у вихідний день, 10.01.2021 р. (неділя), який позивач планував провести із сім`єю, однак, у зв`язку з неправомріними діями працівників поліції члени сім`ї змушені були близько однієї години провести на вулиці, в січні місяці в морозний день, очікуючи поки будуть складені матеріали, які в день складення вручені йому не були; при розгляді справи працівники поліції відмовили у наданні правничої допомоги, всупереч вимогам ст. 268 КУпАП, ст. 59 Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Просив позов задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2021 р. щодо ОСОБА_1 складено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серія ЕАН №3651224, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Суть правопорушення полягала в тому, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем на вул. Суховоля в м. Трускавець, здійснив рух по смузі, яка призначена для руху маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 3651224 від 10.01.2021 року скасовано, зобов`язано стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 454 грн., справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 122 КУпАП закрито.

Позивач вказує на те, йому була нанесена моральна шкода, пов`язана зі стресом від неправомірних дій працівників поліції.

Відповідно до 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Фактично у даній справі доводи позивача зводяться до незгоди з постановою про адміністративне правопорушення, натомість у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення особистих немайнових чи процесуальних прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача моральної шкоди. Тобто матеріали справи не містять доказів достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди.

Так, оцінюючи надані позивачем докази, суд виходить з того, що такі, зокрема надане суду рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 березня 2021 року, встановлюють факт реалізації позивачем свого права на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Факт того, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 10.01.2021 року, серії ЕАН №3651224 на позивача накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, сам по собі не доводить заподіяння йому шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та настанням шкоди.

Окрім цього, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з складенням відносно нього постанови та її скасування.Окрім того, жодного адміністративного стягнення, передбаченого статтею 24 КУпАП, до нього відповідачем застосовано не було, оскільки вищевказана постанова скасована рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2021 року.

Також, судом першої інстанції правильно встановлено, що скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягли заподіяння позивачу моральної і матеріальної шкоди, а сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені рішенням суду.

При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне однозначний у всіх випадках обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Зважаючи на вказане, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, внаслідок незаконних дій відповідача, а також не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями службових осіб поліції та настанням негативних наслідків, на які він посилався у позовній заяві, обґрунтовуючи моральну шкоду.

Відтак, суд першої інстанції правильно в задоволенні позовної вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди відмовив у зв`язку з безпідставністю такої.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра