Провадження № 22-ц/801/55/2023
№22-ц/801/54/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О.С
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 рокуСправа № 127/26917/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 , відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/26917/19 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_7 , Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5 адвоката Казеко Оксани Іванівни на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2022 року,які ухвалені суддею Вохміновою О.С. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст рішення суду складено 14 жовтня 2022 року, повний текст додаткового рішення суду складено 26 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и в :

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_7 , Вінницької міської ради про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є співвласником будинковолодіння і земельної ділянки площею 0,0292 га, кадастровий номер :03:022:0238, по АДРЕСА_1 . Іншим співвласником земельної ділянки є ОСОБА_7 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2013 року у справі №221/2257/2012 зобов`язано ОСОБА_8 не чинити перешкод ОСОБА_1 у встановленні паркану (твердої межі) між точками 3 і 11 зони 7 на межі земельних ділянок, згідно плану земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , згідно додатку № 5 висновку спеціаліста № 3680 від 18 березня 2009 року, виготовленого Вінницьким відділенням КНДІСЕ.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2014 року у справі №127/21075/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 квітня 2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2014 року залишено без змін.

З кадастрового плану, виготовленого сертифікованим інженером-геодезистом в 2019 році, позивач дізналась, що межі земельної ділянки, яка фактично використовується відповідачами, не відповідають правовстановлюючим документам.

Відповідачі чинять позивачу перешкоди у її спробі встановити паркан на земельній ділянці кадастровий номер :03:022:0238 по АДРЕСА_1 .

При виконанні робіт з відновлення меж земельної ділянки позивача в натурі, що проводились із залученням землевпорядної організації спеціалістів-геодезистів МКП «Вінницького муніципального центру містобудування та архітектури» відповідно договору від 27 червня 2019 року, останні листом від 02 вересня 2019 року повідомили, що дана робота не може бути виконана у зв`язку з тим, що зі сторони сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , немає доступу для проведення робіт з встановлення межі земельної ділянки в натурі. Фактично там розташований паркан, встановлений власниками вказаного будинковолодіння.

При проведенні ТОВ «Подільський центр судових експертиз» судової експертизи (висновок від 07 грудня 2020 року № 569) було встановлено, що ОСОБА_3 фактично займає площу 1,4 кв.м. земельної ділянки, що перебуває у власності позивача. ОСОБА_5 фактично займає площу 0,2 кв.м. земельної ділянки, що перебуває у власності позивача, тому є необхідним демонтаж паркану на вказаних земельних ділянках (графічне зображення наведене в дод № 3).

При проведенні експертизи ТОВ «Подільський центр судових експертиз» (висновок від 25 листопада 2021 року № 612) було встановлено, що ОСОБА_3 фактично займає площу 0,9 кв.м. земельної ділянки, що перебуває у власності позивача. ОСОБА_5 фактично займає площу 0,3 кв.м. земельної ділянки, що перебуває у власності позивача, тому є необхідним демонтаж паркану на вказаних земельних ділянках (графічне зображення наведене в дод № 6). До земельної ділянки площею 2,4 кв.м. позивач доступу не має.

Таким чином, позивач просила усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0292 га, кадастровий номер :03:022:0238, по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_9 , ОСОБА_3 не чинити перешкод при встановленні (відновленні) твердих меж (паркану) між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , згідно свідоцтва про право власності від 22 серпня 2013 року, шляхом забезпечення вільного доступу до земельної ділянки площею 2,4 кв.м. та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,9 кв.м. та 0,3 кв.м. шляхом демонтажу паркану, згідно додатку №6 до висновку №612 судової земельно-технічної експертизи, складеного 25 листопада 2021 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0292 га, кадастровий номер :03:022:0238, по АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_5 , ОСОБА_3 не чинити перешкоди при встановленні (відновленні) меж (паркану) між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 серпня 2013 року, шляхом забезпечення вільного доступу до земельної ділянки, площею 2,4 кв.м. та звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, площею 0,9 кв.м. та 0,3 кв.м, шляхом демонтажу паркану, що розташований на вказаних ділянках і відображено в додатку № 6 до висновку експерта № 612 судової земельно-технічної експертизи від 25 листопада 2021 року ТОВ «Подільський центр судових експертиз».

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 384,20 грн з кожної.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 4250 грн витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 по 3100 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Не погодившись з вказаним рішенням та додатковим рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає їх незаконними та необґрунтованими, ухвалені з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Просила оскаржувані рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що висновок експерта на який послався суд першої інстанції при ухваленні рішення, є безпідставним та необґрунтованим. Крім того, вважає, що додаткове рішення є неправильним, оскільки з неї безпідставно стягнуто на користь позивача понесені судові витрати.

Також, представник ОСОБА_5 адвокат Казеко О.І. подала апеляційну скаргу на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції, оскільки вважає їх незаконними, ухваленими з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним встановленням обставин, що мають значення для справи. Просила рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги, оскільки під час приватизації земельних ділянок підписувались акти погодження меж, претензій у суміжних землевласників не було. Порядок користування земельними ділянками склався фактично дуже давно, паркани закріплені на металевих стовпчиках та не пересувались з 2010 року. Крім того, вважає, що висновок експерта є неповним і необґрунтованим.

У відзивах на апеляційні скарги представник позивача ОСОБА_1 адвокат Путілін Є.В. зазначив, що вважає апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5 адвоката Казеко О.І. безпідставними та необґрунтованими, тому просив їх залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість судових рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надала належні і допустимі докази розміщення відповідачами паркану на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , що належить їй та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, і про відсутність доступу до частини своєї ділянки, що створює перешкоди позивачу ОСОБА_1 у володінні і користуванні своїм майном, а тому порушене право підлягає захисту шляхом усунення таких перешкод.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи тривалість і складність справи, значення її для сторін, витрати понесені позивачем на оплату експертизи, на послуги адвоката, а також те, що позов був задоволений повністю, прийшов до висновку про розподіл судових витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (41/200) та ОСОБА_7 (41/200) є співвласниками будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 22 серпня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.08.2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності земельної ділянки, площею 0,0292 га, кадастровий номер :03:022:0238, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Земельна ділянка позивача межує, зокрема, з земельними ділянками АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , власниками яких є ОСОБА_3 (земельна ділянка площею 0,0620 га по АДРЕСА_4 , державний акт на право власності ЯД 423119 від 08 лютого 2008 року) та ОСОБА_5 (земельна ділянка площею 0,0757 га по АДРЕСА_5 , державний акт на право власності на земельну ділянку ЯА № 502887 від 09 вересня 2005 року, свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 травня 1996 року, договір дарування від 07 серпня 1987 року).

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 15 квітня 2009 року встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до висновку спеціаліста № 3680 від 18 березня 2009 року ВВ КНДІСЕ, виділивши в користування:

- ОСОБА_7 і ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 353 кв.м., з яких 214 кв.м. під двором та городом, 93 кв.м. під будівлями, 46 кв.м. спільного користування;

- ОСОБА_10 земельну ділянку, площею 257 кв.м., з яких 181 кв.м. під двором та городом, 35 кв.м. під будівлями, 41 кв.м. спільного користування;

- ОСОБА_11 земельну ділянку, площею 250 кв.м., з яких 200 кв.м. під двором та городом, 28 кв.м. під будівлями, 22 кв.м. спільного користування (т.1 а.с.114).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2013 року у справі №221/2257/2012 зобов`язано ОСОБА_8 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у встановленні паркану (твердої межі) між точками 3 і 11 зони 7 на межі земельних ділянок, згідно плану земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 , згідно додатку № 5 висновку спеціаліста № 3680 від 18 березня 2009 року, виготовленого Вінницьким відділенням КНДІСЕ (т.1 а.с.24 25).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2014 року у справі №127/21075/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено, яке ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 03 квітня 2014 року залишено без змін (т.1 а.с.31 36).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачі чинять позивачу перешкоди у встановленні паркану на земельній ділянці кадастровий номер :03:022:0238 по АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності. З метою вирішення спору мирним шляхом неодноразово оголошувалась перерва. В судовому засіданні ОСОБА_3 і ОСОБА_5 також заперечили можливість відновлення меж земельної ділянки ОСОБА_1 і встановлення нею паркану.

Зокрема, при виконанні робіт з відновлення меж земельної ділянки позивача в натурі, що проводились із залученням землевпорядної організації спеціалістів-геодезистів МКП «Вінницького муніципального центру містобудування та архітектури» відповідно до договору від 27 червня 2019 року, останні листом від 02 вересня 2019 року повідомили, що дана робота не може бути виконана у зв`язку з тим, що зі сторони сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_6 , немає доступу для проведення робіт з встановлення межі земельної ділянки в натурі (т.1 а.с.23). Фактично там розташований паркан, встановлений власниками вказаного будинковолодіння.

Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, із визначеними щодо неї правами.

Згідно ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно з ч. 3 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Частиною 3 ст. 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 106 ЗК України, місцезнаходження межових знаків у разі їх визначення або встановлення відображається у матеріалах землевпорядного проектування та геодезичних вишукувань, а також на кадастрових планах земельних ділянок. Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 12 ЦПК України).

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона обґрунтовуватиме свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд має виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи експерта ТОВ «Подільський центр судових експертиз» Данилюка В.О. № 612 від 25 листопада 2021 року (т.2 а.с.232 264), встановлено, що після співставлення меж земельної ділянки кадастровий номер :03:022:0107 площею 0,0620 га домоволодіння АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 , кадастровий номер :03:022:0045, площею 0,0757 га домоволодіння АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_5 та земельної ділянки, кадастровий номер :03:022:0238, площею 0,0292 га домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відповідно до інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі із межами земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , станом на час проведення дослідження, можливо зробити висновок, що межі земельної ділянки, кадастровий номер :03:022:0238 порушені, а саме:

- земельна ділянка, площею 0,9 кв.м. (0,00009 га) (на додатку 6 відображена червоним кольором), яка входить до складу земельної ділянки кадастровий номер :003:022:0238, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 із лінійними розмірами по периметру від точки А-Б-Ї-Й за годинниковою стрілкою від точки А: 5,04 м, 0,34 м, 3,39 м, 1,62 м;

- земельна ділянка, площею 0,3 кв.м. (0,00003 га) (на додатку 6 відображена зеленим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кадастровий номер :03:022:0238, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 із лінійними розмірами по периметру від точки Б-В-Г-І-Ї за годинниковою стрілкою від точки Б: 0,10 м, 2,60 м, 0,14 м, 2,27 м, 0,34 м;

- земельна ділянка, площею 2,4 кв.м. (0,00024 га) (на додатку 6 відображена жовтим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кадастровий номер :03:022:0238, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , до якої ОСОБА_1 не допускається (за поясненнями ОСОБА_1 під час проведення візуально-інструментального обстеження) не перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 із лінійними розмірами по периметру від точки Г-Д-Е-Є-Ж-З-И-І за годинниковою стрілкою від точки Г: 1,88 м, 5,15 м, 0,55 м, 1,46 м, 1,61 м, 1,25 м, 6,16 м, 3,37 м, 0,14 м.

Цей висновок в суді апеляційної інстанції підтримав експерт ОСОБА_12 .

На додатку 6 графічно відображено співставлення меж земельної ділянки :03:022:0107 площею 0,0620 га домоволодіння АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 , кадастровий номер :03:022:0045, площею 0,0757 га домоволодіння АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_5 та земельної ділянки кадастровий номер :03:022:0238 площею 0,0292 га домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відповідно до інформації, яка міститься в Державному земельному кадастрі із межами земельних ділянок, які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 станом на час проведення дослідження.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надала суду належні та допустимі докази, які підтверджують відсутність доступу до частини її ділянки, що створює перешкоди ОСОБА_1 у володінні і користуванні своїм майном.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5 адвоката Казеко О.І. в тому, що висновок експерта є безпідставним та необґрунтованим, не заслуговують на увагу.

Висновок судової земельно-технічної експертизи експерта ТОВ «Подільський центр судових експертиз» експерта Данилюка В.О. № 612 від 25 листопада 2021 року, здобутий у порядку визначеного законом для здобуття такого доказу. Крім цього, такий висновок є чинним, не скасованим та підлягає, як єдиний із такого роду доказів у даній справі, врахуванню за відсутністю інших аналогічних доказів та суд не володіючи спеціальними знаннями у галузі, у якій проводилася експертиза не вправі давати оцінку такому за винятком недодержання вимог процесуального закону щодо його допустимості. Обґрунтованих ж доводів апелянтами з цього приводу не наведено.

Відповідно слід вважати, що такий висновок достовірно свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційних скарг.

Згідно ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Також, колегія суддів, звертає увагу, що не заявлялось клопотання про призначення додаткової або повторної експертизи у справі.

Отже колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 адвоката Казеко О.І. в тому, що ОСОБА_13 не порушує права позивача, спростовується вищезазначеним висновком судової земельно-технічної експертизи, згідно якого земельна ділянка, площею 0,3 кв.м. (0,00003 га) (на додатку 6 відображена зеленим кольором), яка входить до складу земельної ділянки кадастровий номер :03:022:0238, що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_5 із лінійними розмірами по периметру від точки Б-В-Г-І-Ї за годинниковою стрілкою від точки Б: 0,10 м, 2,60 м, 0,14 м, 2,27 м, 0,34 м.

Також доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_5 адвоката Казеко О.І., що під час приватизації земельних ділянок підписувались акти погодження меж, на той час претензій у суміжних землевласників не було, не заслуговують на увагу, оскільки висновком судової земельно-технічної експертизи, встановлено невідповідність фактичного користування земельними ділянками правовстановлюючим документам, а саме самовільне зайняття частини земельної ділянки належної позивачу зі сторони відповідача.

За таких обставин суд першої інстанції правильно застосував вище вказані норми матеріального та процесуального права, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення та дійшов обґрунтованого висновку, що порушене право позивача ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг в частині незаконності та необґрунтованості додаткового рішення суду є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Путілін Є.В. подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи тим, що 04 жовтня 2022 року було ухвалене судове рішення у справі і під час судових дебатів представником позивача повідомлено про надання у встановлені законом строки доказів про понесені позивачем судові витрати, тому просив ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 8500 грн та на оплату експертизи 6200 грн.

Згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 99 від 27 вересня 2019 року, адвокат прийняв на себе зобов`язання щодо надання правової допомоги ОСОБА_1 шляхом представництва її інтересів в судах усіх рівнів у справі про усунення перешкод в користуванні власністю, що включає в себе: складання та подання процесуальних документів; надання запитів для одержання інформації; представництво і захист інтересів замовника з правами сторони та повноваженнями, визначеними ЦПК України, без обмежень.

Сторони договору, зокрема, погодили, що договір укладено на невизначений строк. Розмір гонорару визначається за угодою сторін в розмірі, співмірному складності справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг); часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи шляхом підписання акту виконаних робіт з розрахунку 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб за 1 год. роботи адвоката на момент складання акту виконаних робіт. Замовник сплачує виконавцеві аванс в розмірі 3000 грн.

Ордер на надання правової допомоги серії ВН № 124486 виданий 27 вересня 2019 року адвокатом Путіліним Є.В. (т.1 а.с.7) на підставі договору про надання ОСОБА_1 правової допомоги № 99 від 27 вересня 2019 року.

Згідно детального опису робіт № ПЄ-00001 від 07 жовтня 2022 року (надання послуг), що затверджений адвокатом Путіліним Є.В. та Головенко Г.І., адвокатом були проведені наступні роботи (надані послуги) на підставі договору про надання правничої допомоги № 99 від 27 вересня 2019 року: - підготовка позовної заяви, копіювання документів та подання позову до суду 1 год 30 хв.; - підготовка заяви про витребування доказів 20 хв.; - підготовка заяви про призначення судової експертизи 20 хв.; - підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення 20 хв.; - підготовка заяви про зміну предмета позову, направлення її сторонам та подання в суд 30 хв.; - підготовка заяви про долучення доказів, направлення її сторонам та подання в суд 30 хв.; - підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення 20 хв.; - підготовка заяви про зміну предмета позову, направлення її сторонам та подання в суд 30 хв.; - підготовка заяв процесуального характеру (проведення засідання без участі, відкладення розгляду справи, надання копії рішення) 35 хв.; - підготовка заяви про стягнення судових витрат, направлення її сторонам та подання до суду 30 хв., а всього 8 год 35 хв.

Загальна вартість роботи адвоката складає 8500 грн та була оплачена позивачем згідно квитанції до прибуткового касового ордера №071039 від 07 жовтня 2022 року.

Крім того, відповідно до квитанції № 28578232 від 21 вересня 2020 року ОСОБА_1 сплатила 6200 грн за проведення експертизи відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 06 серпня 2020 року (т.2 а.с.36).

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення понесених позивачем судових витрат з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в тому, що вона також понесла судові витрати і вони мають бути стягнуті, не заслуговують на увагу, оскільки судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Отже, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, надано вірну оцінку зібраним доказам, відповідно до спірних правовідносин правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційних скаргах, висновків суду не спростовують, а тому оскаржувані рішення скасуванню не підлягає.

Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позивач ОСОБА_1 подала заяву про стягнення судових витрат понесених нею під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 2500 грн. На підтвердження судових витрат надала детальний опис робіт №ПЄ-00002 від 17 листопада 2022 року здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно якого розмір витрат складає 2500 грн та квитанцію до прибуткового касового ордера №171143 від 17 листопада 2022 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції з кожної по 1250 грн (2500 грн/2).

Керуючись ст. ст.141, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та представника ОСОБА_5 адвоката Казеко Оксани Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 жовтня 2022 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 жовтня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції з кожної по 1250 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 січня 2023 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.