Справа № 522/2725/23
Провадження № 2-о/522/153/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Косіциної В.В.,

за участю секретаря судових засідань Левченко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: відділ державної реєстрації актів цивільного стану в м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту народження дитини-

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2023 року заявники звернулись до Приморського районного суду міста Одеси з заявою якою просять встановити факт народження у місті Сімферополь, Автономної Республіки Крим, Україна (тимчасово окупована територія України) дітей жіночої статі:

ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_3 ;

ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 ;

ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_5 , матір`ю яких є громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уроженка місто Шахріхан Андіжанської області Узбекистан, а батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянин України, уроженець міста Самарканд Узбекистан.

Відповідно до положень ст. 145-147 Сімейного кодексу України дитині ІНФОРМАЦІЯ_6 визначено прізвище, ім`я та по батькові: ОСОБА_3 , дитині ІНФОРМАЦІЯ_7 визначено прізвище, ім`я та по батькові: ОСОБА_4 , дитині ІНФОРМАЦІЯ_8 визначено прізвище, ім`я та по батькові: ОСОБА_5 .

Заявники вказують, що при народженні дітям було видано виписний епікриз про народження. У зв`язку з тим, що медичні документи про народження, отримані на території АР Крим зразка російської федерації є недійсними, а довідки про народження дитини видані компетентною установою України - відсутні, вони позбавлені можливості отримати свідоцтва про народження на території України в позасудовому поряду.

Встановлення факту народження необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтв про народження, згідно чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 13 лютого 2023 року провадження у справі відкрите.

27 лютого 2023 рку до суду надійшла заява про збільшення вимог, в якій представник заявників просить окрім визнання факту народження дітей, визнати факт укладання шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Щодо визнання факту укладання шлюбу між заявниками.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до статті 1 ЦПК України зазначений Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. При цьому завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Стаття 4 ЦПК України гарантує кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції, чинній на час звернення заявника до суду) визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами на тимчасово окупованій території, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків.

07 травня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України», яким, зокрема, частину третю статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено словами «крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану».

Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу.

Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України.

Із заяви ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 слідує, що 21.04.2017 року у м. Сімферополь вони уклали шлюб.

До заяви додані паспорти громадян України на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 3-4).

Отже, згідно з ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шлюб укладено на тимчасово окупованій території України.

При цьому висновок про можливість розгляду заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу в окремому провадження викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 10 грудня 2018 року у справі № 2-о-48/10 (провадження № 61-1217св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 694/332/17 (провадження № 61-26442св18), від 08 вересня 2021 року у справі.

Враховуючи викладене суд вважає. що матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення факту укладання шлюбу між заявниками на тимчасово окупованій території.

Щодо встановлення факту народження дітей.

Відповідно до ч. 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Вирішуючи дану справу, суд також бере до уваги Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VІІІ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», в якому містяться роз`яснення стосовно того, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

Судом встановлено, що заявники є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниця - ОСОБА_1 народила дівчинку ОСОБА_3 , вагою 3300,0 грамів, що підтверджується Обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні (Талон 3) від 31 жовтня 2014 року.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_2 заявниця - ОСОБА_1 народила дівчинку ОСОБА_4 , вагою 3405 грамів, що підтверджується Виписним епікризом (із акушерського стаціонару) від 17 серпня 2017 року.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_3 заявниця - ОСОБА_1 народила дівчинку ОСОБА_5 , вагою 3170 грамів, що підтверджується Виписним епікризом (із акушерського стаціонару) від 1 квітня 2020 року.

Згідно наданих суду свідоцтв про народження ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 батьками є заявники.

Також суду наданосвідоцтов про встановлення батьківства ОСОБА_2 щодо ОСОБА_8 , що була народжена до укладання шлюбу між заявниками.

Згідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» АР Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 частиною 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно ч.3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» такі свідоцтва не є підставою для державної реєстрації народження - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказана обставина унеможливлює оформлення необхідних документів для заявників.

Згідно п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Медичні свідоцтва від 17 серпня 2017 року та 1 квітня 2020 року про народження суд оцінює критично, однак зважаючи на зазначену вище правову позицію Вищого спеціалізованого суду України, вважає за можливе прийняти до уваги та дослідити для з`ясування необхідних для правильного вирішення справи обставин, та надати доказам належну оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами та відомими суду обставинами.

Відповідно до ч.1. ст.144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до п. 14 розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини за заявою будь-кого з них.

Згідно ст. 7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Заявники є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадян України.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, суд вважає, що заяву про встановлення факту народження дітей на тимчасово окупованій території України слід задовольнити, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтва про народження дітей, видані державним органом України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 258,259,265, 315-317, п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки міста Шахріхан Андіжанської області Узбекистан, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Сімферопольським РВ ГУМВС України в АР Крим 23.05.2008 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця міста Самарканд Узбекистан, паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Сакським МРВ ГУМВС України в АР Крим 27.05.2005 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) за участі заінтересованої особи: відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту укладання шлюбу та народження дітей на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт укладання 21 квітня 2017 року у м. Сімферополь АР Крим шлюбу між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянкою України та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянином України.

Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Сімферополь, АР Крим, Україна від батьків: матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України.

Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сімферополь, АР Крим, Україна від батьків: матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України.

Встановити факт народження дитини жіночої статі ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь, АР Крим, Україна від батьків: матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянки України та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянина України.

Рішення підлягає негайному виконанню частині встановлення фактів народження. Оскарження не зупиняє його виконання в цій частині.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Косіцина В.В.