Справа №345/4188/22
Провадження № 2/345/152/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2023 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з вищенаведеним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка по справі є її дочкою. Позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом АДРЕСА_2 про право власності на житло від 19.11.1993, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.02.2011, Договором дарування 2/4 частки квартири від 04.09.2019. У даній квартирі зареєстровані двоє осіб - позивачка та відповідачка по справі. Однак у листопаді 2020 року остання виїхала за межі держави, де і перебуває і по даний час. З того часу відповідачка не проживає у вказаній квартирі, особистих речей не тримає, не бере участі в утриманні квартири. Той факт, що ОСОБА_2 не проживає у квартирі позивачки підтверджується Актом від 22.11.2022, який складений відповідною комісією. Позивачка сама проживає у квартирі, є особою з інвалідністю 3-ї групи, пенсія невелика, тому вона має намір оформити субсидію. Як наслідок, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, однак подали заяву, в якій вказують, що позов підтримують, просять задоволити, а розгляд справи проводити без їх участі.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак на електронну адресу суду подала заяву, в якій вказує, що з позовом згідна, просить справу слухати у її відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом № НОМЕР_1 про право власності на житло від 19.11.1993, Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.02.2011 та Договором дарування 2/4 частки квартири від 04.09.2019 та відповідними Витягами з Державного реєстру (а.с.5, 6, 7, 8, 9-11, 12).

В даній квартирі зареєстровані позивачка та відповідачка по справі, про що свідчить довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Бази Громади Калуської міської територіальної громади (а.с.22).

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 , хоча й зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , однак в даному житлі не проживає.

Даний факт підтверджується актом від 22.11.2022, з якого вбачається, що ОСОБА_2 , 1983 р.н., не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 2020 року (а.с.29).

Факт реєстрації відповідача в квартирі позивачки викликає проблеми у позивача зі сплатою надмірних комунальних послуг, отримання житлової субсидії та відповідно витрат на житло.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 7 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з висновками, до яких прийшов Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Отже, позивач на власний розсуд може визначити, яким шляхом необхідно усунути його порушене право, обравши усунення перешкод шляхом визнання особи такою, що втратили право користування.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки відповідачка ОСОБА_2 власником нерухомого майна не являється, не мешкає без поважних причин в житловому приміщенні понад один рік, що належить на праві власності позивачу, не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинковолодіння та не приймає участі у спільному побуті, а її реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні права власності, так як він не може розпорядитися належним на праві власності майном на власний розсуд, оформити субсидії, тощо, тільки через те, що за реєстрацією у належному йому будиноковолодінні значиться відповідачка, то суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 18 ЦПК України, ст.ст. 29, 317, 319, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: