Справа № 279/438/23
Провадження № 4-с/279/3/23
У Х В А Л А

19.01.2023 року

Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Недашківська Л.А., по цивільній справі №279/438/23 розглянувши скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 на дії/бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Василевського Андрія Миколайовича,

В С Т А Н О В И В :

18.01.2023 року до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 на дії/бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Василевського Андрія Миколайовича.

В прохальній частині скарги представник заявника просить суд: визнати неправомірною бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Василевського Андрія Миколайовича, яка полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_3 , накладеного згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Святошинського районного управління ючстиції у м.Києві Антонова А.В. від 11.02.2013 року у виконавчому провадженні №35925990 та невчиненні дій з реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення обтяження за № запису 1662090.

Зобов`язати начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Василевського Андрія Миколайовича (або іншу посадову особу) зняти арешт з майна ОСОБА_1 накладеного згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Святошинського районного управління ючстиції у м.Києві Антонова А.В. від 11.02.2013 року у виконавчому провадженні № 35925990 та вчинити дії з реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно припинення обтяження за № запису 1662090.

Зобов`язати начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. иїв) повідомити суд про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги.

В обгрунтування скарги зазначила, що 11.02.2013 року в межах виконавчого провадження №35925990 було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження. 21.12.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Однак, спір у справі (подання скарги) виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді незняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні № 35925990 на стадії його завершення під час повернення виконавчого документа стягувачу у 2015 році. Спір виник у зв`язку з тим, що на вимогу зняття арешту у зв`язку з виконанням виконавчого документу, поза межами виконавчого провадження (адвокатський запит від 28.12.2022 року) державний виконавець відмовився зняти арешт з майна ОСОБА_1 .

Суд, перевіривши скаргу на дотримання строків звернення з останньою до суду, а також дослідивши викладені у ній обставини та додані до неї письмові докази дійшов до переконливого висновку, що відповідну скаргу слід залишити без розгляду, повернувши її заявнику, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Верховний Суд зауважує, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 2608/20647/12.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 у справі №466/948/19, зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

З наведених заявником у скарзі обґрунтувань вбачається, що він оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо невиконання вимоги від 28.12.2022 року про зняття арешту, який був накладений 11.02.2013 року. При цьому, скаржник посилається на триваючу протиправну бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_1 та невчиненні дій з реєстрації у ДРРП припинення обтяження на номером запису 1662090.

Суд вважає за необхідне відмітити, що законодавцем у статті 449 ЦПК України закріплені імперативні строки (10 днів і 3 дні), протягом яких можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. Тобто, це строки в межах яких особа може звернутися з відповідною скаргою для захисту своїх порушених прав або інтересів.

Виходячи із змісту поданої представником ОСОБА_1 скарги вбачається, що строк звернення з даною скаргою становить десять днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

У скарзі представник заявника посилається на те, що вимога про зняття арешту в ДВС ним була направлена 28.12.2022 року, відповідь на звернення представника скаржниці датована 02.01.2023 року. При цьому, зі змісту скарги та поданих до неї доказів не вбачається дата отримання відповіді на адвокатський запит.

При цьому, жодних доказів, які б підтверджували в дійсності той факт, коли саме ОСОБА_1 дізналась про порушення свого права, представником заявника не надано.

Єдиним посиланням скаржника є виключно на дату - 28.12.2022 року (дата адвокатського запиту), яка за його твердженням є днем, коли виник спір, розцінюється судом критично, оскільки саме на заявника покладається обов`язок доведення дотримання ним імперативних строків звернення зі скаргою на дії державного виконавця.

Таким чином, скаржником не доведено належними доказами подання скарги до суду з дотриманням процесуальних строків, а твердження останнього про те, що саме 28.12.2022 року виник спір спростовуються встановленими вище судом обставинами в своїй сукупності.

Тому, з огляду на наведене суд вважає, що вищезазначену скаргу подано заявником з пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

В частині другій статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Разом з тим, скарга не містить вимоги про поновлення пропущеного процесуального строку.

За таких обставин, зважаючи на те, що скарга подана заявником після закінчення процесуального строку встановленого законом і судом відмовлено в поновленні такого строку з огляду на відсутність поважних причин такого пропуску, суд дійшов до переконливого висновку про залишення скарги без розгляду.

Керуючись ст.ст.13, 76 - 81, 89, 126 - 127, 259 - 261, 353 - 354, 447 - 449 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 на дії/бездіяльність начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ) Василевського Андрія Миколайовича залишити без розгляду та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Житомирського Апеляційного суду в 15-денний строк, який обчислюється з дня складання ухвали. Учасник справи, якому ухвала не була вручено у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Недашківська Л.А.

Копія згідно з оригіналом