ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/8400/20 Головуючий суддя І інстанції Семіряд І. В.
Провадження № 22-ц/818/205/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Бєлокриницького Артема Олександровича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2022 року, постановлене суддею Семіряд І.В. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних.

Позов мотивовано тим, що 16.07.2015 ОСОБА_2 позичила ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1478548 грн. ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання повернути вказані кошти у строк до 16.07.2018. Відповідачем не виконано умови договору, у зв`язку з чим позивач зверталась до суду з позовом про стягнення коштів. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.11.2019 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики. Постановою ХАС від 23.09.2020 рішення Жовтневого райсуду м. Харкова скасоване та ухвалено нову постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 1516828,22 грн, що складає 478548 грн основного боргу та 38280,22 грн пені. Фактично ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати основного боргу та пені було виконане 11.11.2020.

У зв`язку з чим позивач після уточнення 09.08.2021 своїх вимог остаточно просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочене зобов`язання у сумі 915 200,96 грн за період з 14.08.2018 по 11.11.2020, інфляційні витрати -195 406,47 грн, три відсотки річних 99 545,49 грн.

10.06.2021 представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Бєлокриницьким А.О. подано відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вказує, що 16.07.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передала відповідачу 1478548 грн. Рішенням суду стягнуто борг з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . На теперішній час позивач просить стягнути пеню, до якої слід застосувати позовну давність. Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є колишніми подружжям, яке має спільну дитину, а сам договір про надання позики від 16.07.2015 надавався безвідсотково з огляду на його некомерційних характер. Повторне звернення до суду з метою стягнення пені та інфляційних витрат є спробою перегляду постановлених судових рішень, які набрали законної сили та свідчать про зловживанням позивачем своїми правами та намаганням безпідставно стягнути грошові кошти у надмірному розмірі, що створить невиправдано тяжкий характер для відповідача. У зв`язку з чим відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

22.06.2021 представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що підстави для застосування позовної давності відсутні. Датою звернення до суду є саме дата подачі позовної заяви до Жовтневого районного суду м. Харкова. Відповідач, визнаючи факт заборгованості, навіть не намагався її погасити протягом всього часу розгляду справи двома інстанціями, який тривав більш двох років і погасив її лише під загрозою примусового стягнення. У зв`язку з чим представник позивача просила задовольнити позов.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати у сумі 195 406,47 грн, пеню 155 233,10 грн, 3% річних 99 545,49 грн, судовий збір 3909,70 грн, а всього 454 094 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті тридцять три) грн 76 коп.

В іншій частині у задоволені позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Бєлокриницький А. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення змінити, стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 195406,47 грн та 3% річних у розмірі 99545,49 грн та судовий збір у розмірі 2533,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Скарга мотивована тим, що позовні вимоги щодо стягнення неустойки у розмірі 915200,96 грн за період 14.08.2018 по 11.11.2020 року заявлені після спливу строку спеціальної позовної давності, один рік. Вказує, що позивачем не було вчинено жодних дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за договором, в рамках правовідносин за договором відсутні обставини зупинення перебігу позовної давності.

Зазначає, що сплата суми боргу 11.11.2020 року не свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки такі платежі внесені на виконання рішення суду, а не добровільно.

Вважає, що строк позовної давності стягнення неустойки за договором сплив 15.08.2019 року, тобто до виконання відповідачем рішення суду.

Звертає увагу, що відповідач на стадії апеляційного оскарження визнає позовні вимоги щодо стягнення з нього інфляційних витрат та 3% річних у сумі 195406,47 грн та 99545,49 грн.

Вказує, що повторне звернення до суду з метою стягнення пені та інфляційних витрат є спробою позивача переглянути постановлені судові рішення, які набрали законної сили, та свідчить про зловживання позивачем своїми правами та намагання безпідставно стягнути грошові кошти у надмірному розмірі, що створить невиправдано важкий тягар для відповідача.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.11.2019 у справі №639/4342/18 позов ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 16.07.2015 в загальній сумі 2957096 грн, що складається з 1478548 грн основного боргу та 1478548 грн штрафу (а.с. 8-14).

Постановою Харківського апеляційного суду від 23.09.2020 №639/4342/18 рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.11.2019 в частині стягнення загальної суми заборгованості та судового збору скасоване та ухвалено нову постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у загальній сумі 1516828,22 грн, що складається з 1478548 грн основного боргу та 38280,22 грн пені, стягнуто судовий збір 9315,32 грн (а.с. 15-27).

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем фактично рішення суду про стягнення заборгованості відповідачем ОСОБА_1 виконано 11.11.2020.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість позову, проте з застосуванням річного строку позовної давності до позовних вимог про стягнення пені.

Рішення суду щодо вимог про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних не оскаржено і тому відповідно до ст. 367 ЦПК України в цій частині його законність та обґрунтованість не перевіряється.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладенимз моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме таку правову позицію було висловлено у постанові КЦС Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17.

З матеріалів справи вбачається 16.07.2015 року між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чибісовою А.О.

Відповідно до п.1 та п.2 вказаного договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 1478 548 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів безпроцентно на умовах, визначених цим договором, у строк до 16.07.2018 року. Грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору.

Згідно з п.4 Договору позики грошових коштів вбачається, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 16.07.2018 року, що має здійснюватися в місті Харкові за місцем розташування нотаріальної контори, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області за адресою: м. Харків, площа Свободи, 7.

В п.5 договору закріплено: якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики та/або не в повному обсязі, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму боргу, а також у разі порушення позичальником терміну виплати позиченої грошової суми він повинен сплатити позикодавцю починаючи з 17.07.2018 року протягом десяти календарних днів штраф у розмірі 100 % від несплаченої суми боргу, та крім цього на користь позикодавця за кожен день прострочення стягується з позичальника пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми недоплати, розрахованої на кожен день прострочення платежу у відповідності з діючим законодавством України. Згідно з п.6 договору сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання взятих на себе по договору обов`язків.

Також сторонами погоджено в п.18 договору, що всі зміни та доповнення до цього договору, що зроблені за узгодженням сторін, повинні бути нотаріально посвідчені. В п. 19 договору вказано, що позикодавець зобов`язується після повного виконання позичальником зобов`язання за цим договором передати свій примірник позичальнику з відміткою про одержання грошей, а у разі неможливості повернення боргового документа - вказати про це у розписці, яку він повинен видати позичальнику відповідно до вимог ст. 545 ЦК України.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23.09.2020 №639/4342/18 рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.11.2019 в частині стягнення загальної суми заборгованості та судового збору скасоване та ухвалено нову постанову, якою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у загальній сумі 1516828,22 грн, що складається з 1478548 грн основного боргу та 38280,22 грн пені, стягнуто судовий збір 9315,32 грн.

Зазначеною постановою пеня стягнута за період з 17.07.2018 року по 13.08.2018 року.

В даній справі позивачем заявлено вимогу про стягнення пені за період 14.08.2018 по 11.11.2020, тобто поза межами стягнутої судом суми.

Підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що зобов`язання виконано 11.11.2020 року.

З даним позовом позивач звернулась до суду 23.12.2020 року.

Судом першої інстанції проведено розрахунок пені з 23.12.2019 по 31.12.2019 (днів: 9, облікова ставка НБУ x 2: 27), пеня складає 10098.34 грн; з 01.01.2020 по 30.01.2020 (днів: 30, облікова ставка НБУ x 2: 27), пеня складає 33569.15 грн; з 31.01.2020 по 12.03.2020 (днів: 42, облікова ставка НБУ x 2: 22), пеня складає 38293.70 грн; з 13.03.2020 по 23.04.2020 (днів: 42, облікова ставка НБУ x 2: 20), пеня складає 34812.45 грн; з 24.04.2020 по 11.06.2020 (днів: 49, облікова ставка НБУ x 2: 16), пеня складає 32491.62 грн; з 12.06.2020 по 23.06.2020 (днів: 12, облікова ставка НБУ x 2: 12), пеня складає 5967.85 грн.

Приймаючи до уваги, що даний позов було подано до суду в грудні 2020 року, відповідач зазначив, що на момент звернення до суду з цим позовом позивачем пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки - пені оскільки позовна даність за цими вимогами почала спливати 17.07.2018 та скінчилась 17.07.2019 року.

З урахуванням наведеного на підставі ст. 267 ЦК України відповідач заявив про застосування позовної давності та просив суд повністю відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Отже, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Враховуючи, що позивач звернулась до суду 23.12.2020 року, то з урахуванням річного строку позовної давності до вимоги про стягнення пені з врахуванням того, що пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України встановлює, що до позовів про стягнення штрафних санкцій застосовується спеціальна позовна давність - 1 рік, судом першої інстанції правильно нарахована пеня прострочене виконання зобов`язання за період прострочення з 23.12.2019 року по 23.06.2020 року, з урахуванням того, що зобов`язання по сплаті боргу мало триваючий характер.

Зазначене, з урахування вимог ЦК України вказане надає право позивачу на нарахування неустойки у розмірі та порядку, що визначений умовами договору.

Посилання представника відповідача на неправильний розрахунок строку позовної давності колегія суддів відхиляє, оскільки він не враховує триваючий характер невиконаного грошового зобов`язання та умови договору позики.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача адвокат Бєлокриницький А.О. також просив відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України просив до мінімуму зменшити розмір пені, оскільки позивач не довела, що внаслідок заримки у виконанні грошового зобов`язання їй було завдано істотної шкоди.

Колегія суддів обговоривши цю заяву вважає за необхідне її задовольнити.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У статті 552 ЦК України визначені наступні правові наслідки сплати (передання) неустойки:

1. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

2. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Виходячи зі змісту вказаної норми ст. 552 ЦК України пеня має компенсаторний характер. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. З урахуванням згаданого принципу заходи цивільно-правової відповідальності мають бути спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнового стану потерпілої особи від правопорушення.

Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо вона є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.

Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Дані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі № 902/417/18( провадження № 12-79гс19).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом у даній справі відповідно до ст. 625 ЦК України на користь позивачки з відповідача було стягнуто інфляційні втрати у сумі 195 406,47 грн та 3% річних 99 545,49 грн, всього на загальну суму 294 951,96 грн., що є мірою відповідальності за затримку у сплаті основного грошового зобов`яазання, яке перебувало у спорі, що розглядали суди. Як встановив суд, боржник повністю сплатив борг 1478548,00 грн. та 38 280, 32 грн пені у листопаді 2020 року, меньше ніж через два місяці після набрання чинності рішення суду про стягнення згаданого боргу (23 вересня 2020 року). Пеня за затримку виконання основного зобов`язння була визначена потановою суду апеляційної інстанції від 23 вересня 2020 року у справі № 639/4342/18 за затримку повернення боргу на день звернення кредитора до суду у 2018 році (а.с. 51-62 т. 1).

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що заримкою виконання грошового зобов`язання у даному випадку позиачці було завдано істотної шкоди. При цьому колегія суддів також зважає на те, що тривалий строк розгляду спору у справі № 639/4342/18 ) з серпня 2018 по 23 вересня 2020 року, більше двох років) не пов`язаний з процесуальною поведінкою відповідача. Тому, з урахуванням вказаних обставин справи, відповідно до принципу справедливсті, добросовісності та розумності колегія суддів вважає з перебачених у ч. 3 ст. 551 ЦК України підстав зменшити розмір пені, яку присудив суд першої інстанції до 30 000 грн. в іншій частині у задоловоленні цих вимог слід відмовити, за недоведеністю.

З урахуванням того, що норма частини третьої статті 551 ЦК України є застосованою як за заявою зацікавленої сторони, так і за ініціативою суду, а суд першої інстанції всупереч ст. 263 ЦПК України ці обставини не з`ясував і питання застосування вказаної норми матеріального права не вирішив, то відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задловолення скарги та зміну оскарженого рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бєлокриницького Артема Олександровича задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2022 року у оскарженій частині змінити.

Зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 30 000 (тридцяти тисяч) гривень.

В іншій частині у задоволені цих позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 січня 2023 року.

Головуючий суддя В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака

О.В. Маміна.