Справа № 242/3059/21
Провадження № 2/242/184/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах. 09.04.2021 року наказом № 48 від 09.04.2021 року позивача було звільнено за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Відповідач заборгував позивачу заробітну плату. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. В зв`язку з тим, що позивач була вимушена доказувати відповідачу свою правоту, через нерозв`язання спірної ситуації позасудовим способом, витрачанням свого особистого часу на звернення до суду, а також неможливістю захистити порушене право, що негативно позначилось на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 12 173 грн. 44 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.04.2021 року по 10.06.2021 року у розмірі 36 385 грн. 94 коп., моральну шкоду у розмірі 90 000 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 10.04.2021 року по 09.07.2021 року у розмірі 53 405 грн. 17 коп., моральну шкоду у розмірі 90 000 грн. 00 коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн. 00 коп.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 15.06.2022 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 18.01.2023 року позивача звільнено від сплати судового збору.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримали повністю та просять суд слухати справу у їх відсутність.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи належним чином повідомлений. Надано до суду заперечення, в яких позовні вимоги не визнаються, оскільки станом на 11.06.2021 року заборгованість по заробітній платі у розмірі 12 173 грн. 44 коп. перед позивачем відсутня. Крім того, сума середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 36 385 грн. 94 коп. проведена без додержання підзаконних актів України. При розрахунку середнього заробітку представник позивача зазначає, що кількість днів затримки розрахунку при звільненні по день звернення до суду складає 62 дня з 10.04.2021 року, з чим погодитися неможливо, оскільки при проведенні розрахунку середнього заробітку потрібно брати до уваги саме робочі дні, а не календарні. Також витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. не підтверджуються, оскільки матеріали справи не містять доказів, а саме: не доведено факт оплати або перерахування грошових коштів представнику позивача ОСОБА_2 , не надано детальний опис наданих послуг, який би відповідав та був спірмірним із характером правовідносин, які склалися між сторонами та складністю справи. Крім того, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 90 000 грн. 00 коп. в позові необґрунтовані, а саме: не зазначено якими міркуваннями керувався позивач при визначенні розміру моральної шкоди; чи можна вважати розумними вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в такій сумі, виходячи з вимог ст. 23 ЦК України; якими доказами підтверджується завдання позивачу моральної та матеріальної шкоди саме в такому розмірі. Позивачем не повно викладено обставини справи з зазначенням посилань на відповідні докази щодо спричинення моральної шкоди та відповідного розрахунку, згідно якого позивач оцінив свої матеріальні страждання. Просять суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В подальшому надали до суду заяву, в якій підтримали надане заперечення та просять суд слухати справу у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу № 48к від 09.04.2021 року, ОСОБА_1 маляра, постійно занятого на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3-го класу небезпеки цеха металевих конструкцій звільнено з 09.04.2021 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку у кількості 13 календарних днів.

Згідно розрахункового листа за квітень 2021 року, наданого представником позивача, ПрАТ «АЗМК» Нестеренко Т.В. було нараховано заробітну плату у розмірі 10 019 грн. 33 коп., утримано у розмірі 1597 грн. 92 коп., належить до виплати у розмірі 8 421 грн. 41 коп., та має заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 11 323 грн. 44 коп.

Згідно інформації, що міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-7, ОСОБА_1 нараховано заробітну плату ПрАТ «АЗМК» за період: січень 2021 року у розмірі 4421 грн. 33 коп.; лютий 2021 р. у розмірі 6724 грн. 26 коп.; березень 2021 р. у розмірі 5178 грн. 53 коп. Загальна сума нарахувань у розмірі 16 324 грн. 12 коп.

Згідно платіжного доручення № 6425 від 05.03.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за березень 2021 року у розмірі 200 грн. 00 коп.

Згідно платіжного доручення № 6486 від 19.03.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за січень 2021 року у розмірі 851 грн. 23 коп.

Згідно платіжного доручення № 6478 від 19.03.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за січень 2021 року у розмірі 2553 грн. 68 коп.

Згідно платіжного доручення № 6481 від 19.03.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за лютий 2021 року у розмірі 5147 грн. 25 коп.

Згідно платіжного доручення № 6735 від 14.05.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за березень 2021 року у розмірі 126 246 грн. 10 коп.

Згідно платіжного доручення № 6752 від 27.05.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за березень 2021 року у розмірі 23267 грн. 37 коп.

Згідно платіжного доручення № 6828 від 11.06.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за квітень 2021 року у розмірі 1426 грн. 32 коп.

Згідно платіжного доручення № 6844 від 11.06.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності за квітень 2021 року у розмірі 2676 грн. 32 коп.

Згідно платіжного доручення № 6856 від 18.06.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за квітень 2021 року у розмірі 4278 грн. 95 коп.

Згідно платіжного доручення № 6859 від 18.06.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за травень 2021 року у розмірі 16 грн. 35 коп.

Згідно платіжного доручення № 7010 від 09.07.2021 року ПрАТ «АЗМК» сплачено ОСОБА_1 заробітну плату за червень 2021 року у розмірі 937 грн. 72 коп.

Згідно розрахункового листа за січень 2021 року ПрАТ «АЗМК» ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у розмірі 4421 грн. 33 коп., утримано у розмірі 1016 грн. 42 коп., належить до виплати у розмірі 3404 грн. 91 коп., та має заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 3404 грн. 91 коп.

Згідно розрахункового листа за березень 2021 року ПрАТ «АЗМК» ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у розмірі 5178 грн. 53 коп., утримано у розмірі 2076 грн. 50 коп., належить до виплати у розмірі 3102 грн. 03 коп., та має заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 2902 грн. 03 коп.

Згідно розрахункового листа за квітень 2021 року, наданого ПрАТ «АЗМК», ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату у розмірі 10 019 грн. 33 коп., утримано у розмірі 1637 грн. 74 коп., належить до виплати у розмірі 8 381 грн. 59 коп., та має заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 11 283 грн. 62 коп.

Згідно розрахункового листа за травень 2021 року ПрАТ «АЗМК» ОСОБА_1 було нараховано компенсацію невиплаченої заробітної плати у розмірі 20 грн. 31 коп., утримано у розмірі 3 грн. 96 коп., належить до виплати у розмірі 16 грн. 35 коп., та має заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 8397 грн. 94 коп.

Згідно розрахункового листа за червень 2021 року ПрАТ «АЗМК» ОСОБА_1 було нараховано компенсацію невиплаченої заробітної плати у розмірі 108 грн. 96 коп., утримано у розмірі -- 828 грн. 76 коп. (уд. госпошлина 850,00 грн.; військовий збір 1,63 грн.; податок на доходи фіз.осіб 19,61 грн.), належить до виплати у розмірі 937 грн. 72 коп., та має заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 937 грн. 72 коп.

Згідно розрахункового листа за липень 2021 року ПрАТ «АЗМК» ОСОБА_1 виплачена через банк 09.07.2021 року (за червень 2021 року) у розмірі 937 грн. 72 коп., заборгованість по заробітній платі на кінець місяця у розмірі 0 грн.

Згідно довідки № 199 від 29.09.2021 року, виданої ПрАТ «АЗМК», на час звільнення заборгованість перед ОСОБА_1 склала 11 283 грн. 62 коп., яка виплачена: 14.05.2021 року у розмірі 2284 грн. 42 коп.; 27.05.2021 року у розмірі 617 грн. 61 коп. (лікарняні із ФСС України); 11.06.2021 року у розмірі 4102 грн. 64 коп.; 18.06.2021 року у розмірі 4278 грн. 95 коп. ОСОБА_1 була нарахована компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати: травень 2021 р. у розмірі 20,31 грн. - компенсація за виплату зарплати за березень в сумі 2902,03 грн. (коефіцієнт 0,007); червень 2021 р. у розмірі 108,96 грн. - компенсація за виплату зарплати за квітень в сумі 8381,59 грн. (коефіцієнт 0,013). В червні була виплачена компенсація нарахована в травні в сумі 16,35 грн. В липні була виплачена компенсація нарахована в червні та повернуті кошти по виконавчому листу на підставі рішення суду по справі № 242/1247/21 від 22.05.2021 року в сумі 850 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне.

Відповідно до абз.3 п.2 розділу П Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок), у всіх інших випадках збереження заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно розрахунку позивача середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 586 грн. 87 коп. (з розрахунку 17019 грн. 33 коп. (заробітна плата за останні 2 місяці) / 29 робочих днів).

Згідно розрахунку позивача середній заробіток затримки розрахунку при звільненні з 10.04.2021 року по 09.07.2021 року складає 53 405 грн. 17 коп.

Відповідно довідки №199 від 29.09.2021 року, виданої ПрАТ «АЗМК», ОСОБА_1 відпрацювала: лютий 2021 р. 5 днів, заробітна плата у розмірі 4896,28 грн.; березень 2021 року 7 днів, заробітна плата у розмірі 2610,15 грн.

Суд звертає увагу, що згідно розрахунку суду середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 625 грн. 54 коп. (з розрахунку 7506 грн. 43 коп. (заробітна плата за останні 2 місяці) / 12 робочих днів).

Відповідно до розрахунку суду, встановлено, що згідно листа № 3501-06/219 від 12.08.2020 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2021 році» кількість робочих днів позивача з 10.04.2021 року (наступний день звільнення) по 09.07.2021 року (виплата заборгованості по заробітній платі) виходячи із зазначеного листів складає 61 днів, тому сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 38 157 грн. 94 коп. з розрахунку 625 грн. 54 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 61 (кількість робочих днів).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи 26 червня 2019 року справу №761/9584/15-ц прийшла до правового висновку щодо зменшення суми відшкодування, визначеного позивачу відповідно до ст.117 КЗпП України. Зокрема в постанові зазначено, що відповідно до частини першої статті 9 Цивільного кодексу України, його положення застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин. Враховуючи наведене та вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Також в своїй постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, відповідно ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши фактичні обставини справи, зокрема розмір належної позивачу при звільненні 09.04.2021 року виплати від роботодавця заборгованості по заробітній платі у розмірі 11 283 грн. 62 коп., що занадто менша за суму середнього заробітку за затримку розрахунку у розмірі визначеному судом, а саме складає 38 157 грн. 94 коп., а також приймаючи до уваги пасивну поведінку позивача щодо захисту порушеного права, а саме незвернення з відповідними вимогами протягом тривалого часу, суд приходить до висновку про очевидну неспівмірність заявленої до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача та вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат у сумі 15 000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі (11 283 грн. 62 коп.) та періоду (з 10.04.2021 р. по 09.07.2021 р.) затримки розрахунку.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню у розмірі 15 000 грн. 00 коп.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд встановив до наступне.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 90 000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. 00 коп., суд встановив наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частиною першою статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини другої статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Підсумовуючи,суд прниходить до висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), та у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 року у справі № 756/8164/19 (провадження № 61-17001св21).

Суд звертає увагу, що позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 10 від 10.06.2021 року, укладений між адвокатом Холостенко О.В. та Нестеренко Т.В. про надання юридичних послуг; додаткова угода № 1 до договору № 10 про надання правової допомоги від 10.06.2021 року, укладена між адвокатом Холостенко О.В. та Нестеренко Т.В. відповідно до п. 1 гонорар визначається у фіксованій сумі у розмірі 9 000, 00 грн., за складання позовної заяви, складання інших процесуальних документів та представництво інтересів в суді; п. 2 оплата гонорару за цим Договором за надання юридичної допомоги проводиться клієнтом при підписанні цього договору.

Разом з тим, позивачем не надано підтвердження про сплату зазначеної суми адвокату.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за вимоги середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України необхідно з відповідача стягнути судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 260 грн. 06 коп., згідно до ставки судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду (11.06.2021 р.).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 38, 40, 116, 117, 232, 237-1, 264, 430 КЗпП України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), в інтересах якого діє ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Приватного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» (місцезнаходження за адресою: 86065, Донецька область, м. Авдіївка, вул. Маяковського, буд. 94, ), про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.04.2021 року по 09.07.2021 року у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 94 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авдіївський завод металевих конструкцій» () на користь держави судовий збір у розмірі 260 (двісті шістдесят) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Владимирська