У Х В А Л А

про відмову в прийнятті додаткового рішення

копія
Справа № 401/2290/22 Провадження № 2-др/401/2/23

22 березня 2023 року м. Світловодськ

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Мельничика Ю.С.,

за участю: секретаря судових засідань Рудської В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визначення місця проживання дитини з матірю, а саме про звільнення його від сплати судового збору.

В обґрунтуванні своєї заяви ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, та є особою з інвалідністю 3 групи (з дитинства).

ОСОБА_1 подав до суду заяву про судовий розгляд за його відсутності, свою заяву підтримує та просить її задовольнити з підстав в ній викладених.

Позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про судовий розгляд без її участі, зазначивши, що вона заперечує проти заяви відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, оскільки ним не надано доказів його скрутного матеріального становища.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом в силу ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду від 13 лютого 2023 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матірю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матірю - ОСОБА_2 .

У зв`язку з визнанням відповідачем ОСОБА_1 позову до початку розгляду справи по суті, у відповідності до ч.1 ст.142 ЦПК України, судом вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 496 грн. 20 коп.

Відповідно ст. 270 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення за заявою учасників справи чи з власної ініціативи у чітко визначених випадках, а саме:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановленихстаттею 430 цього Кодексу.

Тобто з наведеного вбачається, що суд може ухвалити додаткове рішення лише з певного кола питань, які передбачені частиною першою статті 270 ЦПК України, та лише після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Оскільки у даній справі судом було вирішено питання про розподіл судових витрат, тому, відповідно до ст.270 ЦПК України, підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні.

Крім того, слід зазначити, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Згідно ч. 1, 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Такі ж вимоги викладені і в Законі України "Про судовий збір".

Дані дії є правом, а не обов`язком суду і застосовуються у виключних випадках за наявності лише вагомих для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Фактичною підставою для звільнення від сплати судового збору є такий майновий стан особи, що утруднює виконання цього обов`язку у повному обсязі у встановлений законом строк.

Згідно роз`яснень викладених у п. 29 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року № 10, відповідно до ст. 8 Закону України "Про судовий збір" єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , як на підставу звільнення його від сплати судового збору, посилається на свій незадовільний майновий стан, проте не надав до суду жодного доказу на підтвердження вказаної обставини.

Суд враховує, що прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ("Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд своєю ухвалою від 16 жовтня 2019 року у справі № 215/5288/18 відмовив у відкритті касаційного провадження та вказав, що суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком суду, а повноваженням за певних обставин. При цьому в частині сплати судового збору законодавець визначив вичерпний перелік умов, за наявності яких можливе зменшення тягаря несення цих судових витрат. Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про прийняття додаткового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263, 270, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в прийнятті додаткового рішення за заявою ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено окремо від рішення суду.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Світловодського

міськрайонного суду Ю.С. Мельничик

Згідно з оригіналом