Провадження № 2/702/3/23
Справа № 702/843/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.02.2023 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді Жежер Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Махомети І.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Підставами позову вважає те, що на підставі договору купівлі - продажу, який оформлений як договір дарування від 22.03.2001, для унеможливлення реалізації права власності на чоловіком, ОСОБА_3 купила житловий будинок у ОСОБА_5 за 1 800 грн в АДРЕСА_1 та поселилась з дітьми та чоловіком у цей будинок.

У 2002 році в с. Халаїдове померла мати ОСОБА_3 , яка мешкала в житловому будинку по АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 переселилась з сім`єю в помешкання матері в АДРЕСА_2 та оголосила про продаж будинку в АДРЕСА_1 .

Покупцем житлового будинку виявився ОСОБА_6 , який в рахунок купівельної ціни за житловий будинок отримав та передав ОСОБА_3 у місцевому господарстві двох телят за 900 грн, але внаслідок нововиявлених обставин покупець виїхав на проживання в с. Сарни Монастирищенського району Черкаської області. Покупцем будинку стала вона, ОСОБА_1 .

В контору місцевого господарства було повернуто 900 грн за отримані в аванс двоє телят ОСОБА_6 та сплачено за договірною ціною за житловий будинок в АДРЕСА_1 ОСОБА_3 09.05.2003 - 500 грн, а 02.08.2003 - 450 грн, а всього виплачено ОСОБА_3 за житловий будинок 1 850 грн.

Нотаріальне оформлення договору купівлі - продажу мало бути проведено до кінця 2003 року, після підготовлення документів ОСОБА_3 , проте за відсутності коштів своєчасно документів для нотконтори остання на підготувала.

У зв`язку із важким матеріальним становищем, наявністю трьох дітей вона також допустила необачність, що обумовило правову невизначеність набуття нею права власності на житловий будинок.

В кінці 2003 року в житловий будинок по АДРЕСА_1 поселилась вона та члени її сім`ї: чоловік ОСОБА_7 , син ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 .

Отже, з квітня 2003 до даного часу вона з членами сім`ї добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, а також присадибною земельною ділянкою 0,39 га за яку сплачує податок на землю.

За минулий час вони поліпшили стан будинку, провели ремонт, замінили вікна, двері, упорядкували садибу, підключилися до центрального водопостачання.

Таке становище викликало заздрість зі сторони дітей ОСОБА_3 та бажання проживати у цьому житловому будинку, у зв`язку з чим діти впливають на ОСОБА_3 , щоб вона оформляла договір купівлі - продажу в нотконторі.

Сама ОСОБА_3 вибачається перед нею, визнає наявність договору купівлі - продажу, який фактично відбувся, претензій не має, але сваритись із дітьми не бажає.

Просить визнати за нею, ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок, веранду, хлів, розташовані в АДРЕСА_1 вартістю 4 029 грн.

29.11.2019 від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, відповідно до якого позов не визнає в повному обсязі, вважає його безпідставним та необґрунтованим.

Обставини викладені у позовній заяві відповідають дійсності лише в тій частині, що ОСОБА_3 надала дозвіл на проживання в будинку АДРЕСА_1 позивачці, яка згодом з дозволу власника ( ОСОБА_3 ) була зареєстрована в даному будинку. Жодних дій, які б беззаперечно свідчили про намір ОСОБА_3 відчужити житловий будинку АДРЕСА_1 вона не вчиняла. Через сімейні обставини та складне матеріальне становище ОСОБА_3 надала позивачці право проживати у своєму будинку, проте наміру відчужувати даний будинок не мала і своєї згоди на відчуження будинку жодним чином не висловлювала, прововстановлюючі документи на спірний житловий будинок зберігаються у ОСОБА_3 (договір дарування від 22.03.2001, технічний паспорт на житловий будинок садибного типу). До теперішнього часу ОСОБА_3 зареєстрована в спірному будинку.

Вважає в діях позивачки відсутній принцип «добросовісність володіння» в контексті ст. 344 ЦК України, адже позивачці у справі було достеменно відомо хто є власником спірного майна.

Позов про визнання права власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника. Крім того, позивачем значно занижена ціна позову.

Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

16.12.2019 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої дочка ОСОБА_3 ОСОБА_11 , будучи сімейною, вразившись змінами, які нею проведені в домоволодінні та на садибі в АДРЕСА_1 виявила бажання заволодіти цим домоволодінням та садибою у власних цілях. Саме тому вона забрала правовстановлюючі документи на це домоволодіння у ОСОБА_3 , ряд років підговорює ОСОБА_3 не оформляти нотаріально житловий будинок за договором купівлі - продажу на її ім`я.

Сама ОСОБА_3 визнає позов, підтверджує фактичні обставини, які викладені у позовній заяві.

Сплата за будинок проведена ОСОБА_3 у 2003 році. Саме на той час визначалась ринкова вартість будинку, а ринкова вартість в 2019 - 23 030. Однак у 2003 році ціна була нижчою, грошей в сільській місцевості взагалі не було, сільське колективне господарство розвалювалось, розрахунки проводились бартером, зарплата виплачувалась продукцією рослинництва та тваринництва.

ОСОБА_3 в рахунок сплати за житловий будинок отримала в тому числі двоє телят вагою не менше 150 кг кожне, в цінах на той час по 900 грн, в цінах на даний це не менше 10 000,00 грн.

Отже, розрахунок за житловий будинок проведений належним чином згідно волевиявлення ОСОБА_12 .

Впродовж 16 років ОСОБА_3 , переуступивши їй житловий будинок для проживання, фактично не має претензій з умов договору купівлі - продажу, але перебуваючи під впливом дочки ОСОБА_11 , не виконала обов`язку по нотаріальному оформленню договору купівлі - продажу.

Просить позов задовольнити повністю.

16.01.2023 на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про визнання позовних вимог, відповідно до якої не має будь-яких претензій до ОСОБА_1 , у неї є власний житловий будинок у цьому ж селі, через нотаріальну контору вона відмовляється переоформити право власності на оспорюваний житловий будинок, оскільки відсутній кадастровий номер на земельну ділянку; її недобросовісна поведінка в судових засіданнях пояснюється впливом на неї сторонніх осіб.

Суддею Мазай Н.В. ухвалою суду від 24.10.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 15.05.2020 зупинено провадження у справі.

Суддею Жежер Ю.М. ухвалою суду від 27.09.2021 прийнято справу до свого провадження.

Ухвалою суду від 26.10.2022 винесеною без виходу до нарадчої кімнати відновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 26.10.2022 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 20.12.2022 відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду, визнано її явку в судове засідання обов`язковою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала повністю, просила його задовольнити, з підстав зазначених у заявах по суті справи та додатково пояснила, що у 2003 році вона домовилась з відповідачкою ОСОБА_3 про купівлю належного останній житлового будинку по АДРЕСА_1 за 2000 грн. Згодом вона дізналася про те, що ОСОБА_3 попередньо продала даний житловий будинок ОСОБА_6 . Оскільки ОСОБА_6 дав ОСОБА_3 в рахунок продажу житлового будинку частину грошових коштів у сумі 900 грн, то вони вирішили компенсувати йому ці кошти як оплату за продаж будинку ОСОБА_3 . Крім того, 09.05.2003 та 02.08.2003 вона передала ОСОБА_3 грошові кошти 500 грн та 450 грн відповідно. Таким чином, за купівлю даного будинку вона передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1850 грн із домовлених 2000 грн. Вони вселилися до даного будинку та зареєструвались у даному будинку за згодою ОСОБА_3 та достовірно знала, що цей будинок належить ОСОБА_3 , проте належним чином не посвідчила договір купівлі-продажу будинку, оскільки у неї та ОСОБА_3 не було коштів на це. До оформлення відповідного договору у нотаріуса документи на будинок ОСОБА_3 не передавала. З 2003 року до теперішнього часу вона з сім`єю проживала у даному будинку, робила ремонт, оплачувала комунальні послуги та сплачувала земельний податок. У 2018 році вона запитувала згоду у ОСОБА_3 на заміну вікон у спірному домоволодінні, через те, що боялася, що будинок у неї відберуть.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав повністю, просив його задовольнити, з підстав зазначених у заявах по суті справи з урахуванням заяви відповідача про визнання позову. Наполягав на продовженні судового розгляду у відсутність позивача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 06.02.2023 відповідач ОСОБА_3 позов визнала повністю, просила його задовольнити, пояснила, що належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1 вона вирішила продати ОСОБА_6 . ОСОБА_6 за купівлю даного будинку передав їй два бичка, які вона продала за 600 грн. В подальшому ОСОБА_6 покинув дане домоволодіння та виїхав в с. Сарни Монастирищенського району. В подальшому у 2003 році вона вирішила продати даний будинок ОСОБА_1 . Вони домовились з ОСОБА_1 про продаж будинку за 2000 грн. ОСОБА_1 передала їй грошові кошти перший раз 500 грн, другий раз 450 грн. Інших коштів від ОСОБА_1 в рахунок домовленостей про продаж будинку вона не отримувала.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтримав позицію відповідача про визнання позовних вимог.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 з 2000 року та мають спільних дітей. У 2002 році відповідачка ОСОБА_3 продала належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , який в рахунок оплати за даний будинок дав ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 900 грн та який згодом виїхав у с. Сарни Монастирищенського району Черкаської області. У 2003 році ОСОБА_3 продала даний житловий будинок його дружині ОСОБА_1 і з цього часу вони з сім`єю проживають у даному будинку. Оскільки, ОСОБА_6 для оплати за будинок брав у колгоспі двох бичків, які коштували 900 грн та ці кошти не повернув, то на колгоспних зборах, на яких був присутній чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_11 , він запропонував повернути за ОСОБА_6 900 грн в колгосп, а ці кошти будуть вважатися оплатою за купівлю будинку, на що погодився чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_11 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що у 2001 році він продав будинок по АДРЕСА_1 батькам ОСОБА_3 за 1800 грн, але в подальшому у даному будинку прожаває ОСОБА_1 з 2003 року по даний час.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами під номером АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування будинку серії АВР № 624109 від 22.03.2001 (а.с. 20, 46 - 47) та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 191845970 від 06.12.2019, що зареєстроване 04.12.2019 (а.с. 66 - 67).

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок садибного типу, що по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 є власником даного житлового будинку на підставі договору дарування будинку від 22.03.2001 (а.с. 17 - 19, 48 - 51).

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 7125 - 1842582 - 2018 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 45).

Згідно з відповіддю на запит № 370, наданої 17.10.2019 Халаїдівською сільською радою ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 але фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 26).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 381, виданої 26.09.2019 виконавчим комітетом Халаїдівської сільської ради до складу сім`ї ОСОБА_1 (зареєстрованих) у будинку АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_9 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , син, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , онук, ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_7 , чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 6).

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб № 384, виданої 26.09.2019 виконавчим комітетом Халаїдівської сільської ради до складу сім`ї ОСОБА_3 (зареєстрованих) у будинку АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_11 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 , онук, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_16 , онук, ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_17 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_18 , онук, ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 7).

Згідно з довідкою № 386, виданої 26.09.2019 виконкомом Халаїдівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі своєю сім`єю зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 з 1999 до 2002; з 2002 року переїхали проживати в будинок покійних батьків по АДРЕСА_2 в якому проживали орієнтовно до 2012 року; потім переїхали проживати в м. Монастирище Черкаської області (адреса невідома); з кінця липня 2019 року проживають в АДРЕСА_3 (а.с. 11).

Відповідно до довідки № 385, виданої 26.09.2019 виконкомом Халаїдівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області погосподарський двір в АДРЕСА_1 зареєстрований на ОСОБА_3 , погосподарська книга (2016 - 2020 роки) № 3, номер об`єкта по погосподарському обліку 0303-1 (а.с. 12).

Згідно з довідкою № 385, виданою 26.09.2019 виконкомом Халаїдівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області погосподарський двір в АДРЕСА_3 належить ОСОБА_19 , погосподарська книга (2016 - 2020 роки), номер об`єкта по погосподарському обліку 00127 - 1. Присадибна земельна ділянка площа 0,47 га не приватизована. ОСОБА_3 зі своїми дітьми проживає без реєстрації в даному будинку з кінця липня 2019 року. Правовстановлюючих документів на купівлю даного житлового будинку ОСОБА_3 в сільській раді немає (а.с. 13).

Відповідно до довідки № 382, виданої 26.09.2019 виконкомом Халаїдівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_1 користується присадибною земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,39 га з 2003 року, земельний податок сплачувався вчасно (а.с. 15).

Згідно з довідкою № 383, виданою 26.09.2019 виконкомом Халаїдівської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ОСОБА_1 зі своєю сім`єю проживає в АДРЕСА_1 орієнтовно з 2003 року (а.с. 16).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 391, виданої 30.09.2019 виконавчим комітетом Халаїдівської сільської ради ОСОБА_11 (донька відповідачки) зареєстрована у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 68).

Таким чином, згідно доказів наявних в матеріалах справи, спірний житловий будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , відповідачці у справі, яка зареєстрована у оспорюваному житловому будинку разом із членами своєї сім`ї.

Водночас з наявних у матеріалах справи доказів також вбачається, що у спірному житловому будинку зареєстровані і позивач та члени її сім`ї, які зареєстровані та проживають там за згодою власника житла ОСОБА_3 та користуються земельною ділянкою.

Як встановлено із показань свідків та не заперечувалось сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 домовились про продаж належного ОСОБА_3 житлового будинку по АДРЕСА_1 за 2000 грн. Станом на дату розгляду справи по суті вся сума грошових коштів за оспорюваний житловий будинок покупцем ОСОБА_1 продавцю ОСОБА_3 не виплачена, відповідний договір купівлі-продажу (ні попередній, ні основний) між сторонами не укладено та не посвідчувався у встановленому порядку, документи на даний будинок перебувають у відповідача ОСОБА_3 , а отже вказане майно не вибувало з права власності відповідача ОСОБА_3 та його юридична доля мала бути вирішена у спосіб реалізації договірних правовідносин.

Відповідно до розписки, мовою оригіналу: «я, ОСОБА_1 даю гроші в сумі 500 грн за хату 09.05.2003. Я, ОСОБА_3 взяла в ОСОБА_1 гроші в сумі 500 грн 09.05.2003». Містяться підписи сторін. Свідки: ОСОБА_20 та ОСОБА_21 та містяться їх підписи. Далі на даній розписці міститься текст наступного змісту: «я, ОСОБА_3 беру гроші в сумі 450 грн 02.08.2003. Я, ОСОБА_1 дійсно дала цю суму 02.08.2003», містяться підписи сторін (а.с. 8).

Згідно з розпискою ОСОБА_3 від 17.05.2019, остання до 17.06.2019 зобов`язується зробити ремонт по АДРЕСА_2 та вселитись у нього та виписатися з будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 64).

Відповідно до довідок Монастирищенського центру обслуговування споживачів ТОВ «Черкасиенергозбут», Монастирищенського РЕМу, Халаїдівської сільської ради ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги не має, сплачує земельний податок за землю (а.с. 61-63).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За змістом зазначеної норми для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідне добросовісне заволодіння і наявність умов, які б свідчили про те, що встановити попереднього власника не має можливості, а майно, на яке претендує особа, надійшло до неї законно.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Таким чином, для правильного вирішення спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати, зокрема: добросовісність заволодіння, відкритість, безперервність, безтитульність володіння та відсутність власника нерухомого майна.

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, провадження № 61-19156св18, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Судом встановлено, що позивач вселилася та була зареєстрована у спірному будинку на законних підставах, за згодою власника, що свідчить про наявність у неї права користування такою нерухомістю, а тому у даному випадку відсутня безтитульність володіння.

Враховуючи, що позивач не набула права власності на спірне житлове приміщення, натомість за згодою відповідача вселилась до спірного будинку та зареєструвалась в ньому, знала про наявність власника спірного житлового будинку, як на момент набуття права користування даним житлом у 2003 році, так і станом на дату подачі позову до суду, користувалась спірним будинком та земельною ділянкою і це право ніким не оспорювалось, та приймаючи до уваги те, що сам по собі факт користування позивачкою цим майном не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, незалежно від тривалості такого володіння а тому відсутні підстави вважати, що спірне нерухоме майно не має власника, а навпаки 04.12.2019, після звернення позивача до суду, відповідачка зареєструвала належне їй право на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та відповідно до ст. 41 Конституції України вона, як власник не може бути протиправно позбавлена права власності, яке є непорушним.

Оскільки, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не відмовилась від права власності на належне їй нерухоме майно, погодилась отримати за нього кошти, а в подальшому після отримання таких коштів оформити договір купівлі продажу у передбачений законом спосіб, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 (позивачеві) було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірне майно, а наявність розписки свідчить про договірні відносини сторін, що не заперечується сторонами, а тому безтитульність та добросовісність як початковий елемент заволодіння чужим майном як на момент отримання даного майна так і протягом строку користування ним була відсутня.

Відкритість, тривалість проживання та безперервність користування позивачкою на протязі більше десяти років, спірним будинком з господарськими будівлями і земельною ділянкою, утримання їх в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є достатніми підставами для набуття права власності на нерухоме майно, відповідно до вимог статті 344 ЦК України.

Визнання відповідачкою ОСОБА_3 16.01.2023 позовних вимог не є підставою для набуття права власності на нерухоме майно в порядку статті 344 ЦК України. В даному випадку перешкод для належного оформлення між сторонами договірних відносин щодо оспорюваного майна через нотаріуса немає.

За встановлених судом обставин відсутні підстави вважати, що позивачка добросовісно заволоділа безтитульним чужими майном та продовжувала ним володіти в подальшому; встановлено власника нерухомого майна ОСОБА_3 , а тому підстави для визнання за позивачем права власності на спірний будинок за набувальною давністю відсутні.

Таким чином, позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження позову, умови передбачені ст.344 ЦК України для набуття права власності за набувальною давністю позивачем не дотримані, а тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Оскільки суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2-7, 11-13, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю, відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Ю.М. Жежер