Справа № 308/6158/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Макарович Н.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання безоплатної вторинної правової допомоги діє адвокат Бондарєв Олексій Григорович, до ОСОБА_2 , ПРАТ «СК» ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст.268ЦПК України 13.01.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.01.2023 року.

Позивач, ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання безоплатної вторинної правової допомоги діє адвокат Бондарєв Олексій Григорович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 травня 2022 року вказану позовну зяаву залишено без руху.

Позивачем подано уточнену позовну заяву, згідно якої ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання безоплатної вторинної правової допомоги діє адвокат Бондарєв Олексій Григорович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ПРАТ «СК» ПРОВІДНА» про солідарне відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2022 року відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання безоплатної вторинної правової допомоги діє адвокат Бондарєв Олексій Григорович, до ОСОБА_2 , ПРАТ «СК» ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.01.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення в даній справі судової медичної експертизи.

Позовна заява мотивована тим, що 18 лютого 2022 року о 17:00 годині ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «DAEWOO LANOS TF 69 Y» реєстраційний номер: НОМЕР_1 по вулиці Занковецької, 4 в місті Ужгород, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_1 , та скоїв наїзд на нього, чим порушив вимоги п.18.1 Правил порожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306: - «18.1. Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.»

Одразу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач 1 доправив ОСОБА_1 до медичного закладу, де останнього було обстежено, та за наслідками обстеження встановлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана лівої скроні, забої обох нижніх кінцівок. Додатковим обстеженням , яке місце 20 лютого 2022 року, в позивача було виявлено: частковий надрив медіальної колатеральної зв`язки правого колінного суглоба. Крім вже вказаної шкоди здоров`ю, унаслідок наїзду автомобілем, було спричинено пошкодження, належного ОСОБА_3 майна, а саме зіпсовано нову куртку вартістю - 3 200 гривень.

Як вказано у позовні заяві, відносно ОСОБА_2 працівниками поліції було складено Протокол про адміністративне правопорушення ДПР18 № 108054 від 18.02.2022 року, за яким його дії були кваліфіковані, як правопорушення, відповідальність за яке встановлена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП).

У позовній заяві вказано на те, що з наведеного, наслідком вчинення ОСОБА_2 вищевказаних протиправних дій, стало спричинення шкоди позивачеві.

Окрім того, позивач зазначає, що 14 березня 2022 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за наслідками розгляду справи № 308/3159/22, предметом якої були обставини, викладені у Протоколі про адміністративне правопорушення ДПР18 № 108054 від 18.02.2022 року, було ухвалено Постанову, згідно якої ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано відповідному адміністративному стягненню.

Позивач вважає, що постановою у справі про притягнення відповідача 1 до адміністративної відповідальності було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками у вигляді спричинення позивачеві шкоди, складовими якої є: шкода, завдана ушкодженням здоров`я, у тому числі - витрати, пов`язані з медичними обстеженнями, лікуванням та післяопераційною реабілітацією; Майнова шкода; Втрата заробітку (доходу), внаслідок ушкодження здоров`я; Моральна шкода;

Позивач зазначає, що: унаслідок наїзду автомобілем, ОСОБА_1 було завдано ушкоджень голови, останні у свою чергу потягли за собою астенічний синдром, та необхідність стаціонарного лікування у медичному закладі з діагнозом: SO 6.5 хронічна субдуральна гематома лівої гемісфери головного мозку, ускладнена G80.02 Помірний правобічний геміпарез. Витрати на лікування та медичні обстеження складають - 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень.

Витрати на післяопераційну реабілітацію 70 000 (сімдесят тисяч) гривень.

Майнова шкода, як вже вказано вище полягає у зіпсуванні, належної позивачеві куртки вартістю - 3 200 (три тисячі двісті) гривень.

Втрата заробітку (доходу), внаслідок ушкодження здоров`я - 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень.

При цьому в позовній заяві вказано на те, що окрім майнової, протиправними діями ОСОБА_2 позивачеві було завдано й моральної шкоди, що виявилась у такому: щоденні думки та спогади про наслідки психічно-травматичної події, страх вірогідності її повторення, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних ситуацій, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі відновлення здоров`я, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тривала неможливість повернення до звичного способу життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, знервованість, дратівливість, замикання у собі, почуття ошуканності, образи, обурення, приниженої гідності.

Розмір спричиненої моральної шкоди ОСОБА_3 визначає в 100 000 (сто тисяч) гривень.

Позивач при цьому зазначає, що з метою позасудового врегулювання спору з особою, що спричинила шкоду, 25 квітня 2022 року позивач звернувся до відповідача 1 із письмовою вимогою про відшкодування завданих збитків.

Оскільки, а ні у встановлений у вимозі строк, а ні до цього часу, ніяких коштів ОСОБА_3 сплачено не було, він вимушений звернутись до суду за захистом свого права із цим позовом.

При обґрунтуванні позову, позивач посилається на положення ст.ст.22,23, ч.1ст. 1166,ч.1 ст. 1167,ч.1 ст. 1168, ч.ч. 1,2, ст. 1187, ст. 1192, ст. 1195 ч.ч.1,2, ст. 509, ч.1 п.3) ч.2 ст.11 ЦК України.

В додатку до позовної заяви додано: паспорт, РНОКПП позивача, (оригінал знаходиться в позивача); Консультація лікаря № 86 від 18.02.2022, (оригінал знаходиться в позивача); Довідка лікаря 1646 671 від 20.02.22, (оригінал знаходиться в позивача); Консультація лікаря від 04.04.2022 (оригінал знаходиться в позивача); Постанова Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14

березня 2022 року у справі № 308/3159/22 (оригінал знаходиться в матеріалах

справи, копії по одному примірнику в позивача та відповідача); Виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 743 від 16.04.2022 (оригінал знаходиться в позивача); Магнітно-резонансна томографія (опис обстеження) від 11.04.2022 (оригінал знаходиться в позивача); Комп`ютерна томографія (опис обстеження) № 002839 від 11.04.2022 (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 18.02.22 на суму 600 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 19.02.22 на суму 158.80 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 19.02.22 на суму 05.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 19.02.22 на суму 11.60 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 01.03.22 на суму 324.50 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 08.04.22 на суму 76.68 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек # 2553 від 11.04.22 на суму 1550.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 11.04.22 на суму 1550.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек № 2323 від 11.04.22 на суму 800.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 11.04.22 на суму 800.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек № 1580 від 11.04.22 на суму 280.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 11.04.22 на суму 280.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек № 5835 від 12.04.22 на суму 25.90 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 12.04.22 на суму 25.90 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек № 2340 від 13.04.22 на суму 800.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 12.04.22 на суму 800.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 25.04.22 на суму 03.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек # 1594 від 26.04.22 на суму 1550.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Фіскальний чек ФН від 26.04.22 на суму 1550.00 гривень, (оригінал знаходиться в позивача); Вимога про відшкодування збитків (оригінал знаходиться в позивача, копії по одному примірнику в позивача та відповідача); Опис вкладення поштового відправлення^оригінал знаходиться в позивача); Накладна № 311 (оригінал знаходиться в позивача); Відомості про чинність Страхового Полісу № 206509535 (оригінал знаходиться за адресою https://policy-web.mtsbu.ua); Заява про отримання відшкодування (оригінал знаходиться у позивача);

Позивач зазначає, що після відкриття провадження за цією позовною заявою, ОСОБА_1 має намір клопотати перед судом про призначення судової медичної експертизи, тому доказ - висновок експерта буде надано судові на більш пізній стадії судового процесу.

Позивач визначає ціну позову в: 9 200 грн. (витрати на лікування) + 70 000 грн. ( витрати на післяопераційну реабілітацію) + 3 200 грн. (майнова шкода) + 90 000 грн. (втрата заробітку (доходу) + 100 000 грн. (моральна шкода) = 272 400 (двісті сімдесят дві тисячі чотириста) гривень.

Окрім того, позивач наводить висновки Верховного суду України, викладеними: у постанові від 26 жовтня 2016 року по справі № 6-954цс16 та у постанові від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15.

Позивач зазначає, що звертався до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування шкоди, однак, а ні коштів, а ні відповіді на Лист-вимогу не отримав. Також відповідач 1 не повідомив позивача про те чи застрахована його цивільна відповідальність, а якщо так, то які умови Договору страхування.

У позовній заяві вказано на те, що згідно даних, що містяться у мережі internet на офіційному сайті Моторно- транспортного страхового бюро України за адресою: https://policy-web.mtsbu.ua/. транспортний засіб - DAEWOO LANOS TF 69 Y, державний номер: НОМЕР_2 було застраховано ПрАТ "СК "ПРОВІДНА", Поліс № 206509535 (дійсний на момент виникнення спірних правовідносин), разом з тим позивачеві не відомо, чи були відповідачем 1 виконані обов`язки, встановлені п.п.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник позивача вказує на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПРAT "СК "ПРОВІДНА" із заявою про відшкодування шкоди, (яка була скерована на електронну адресу), однак на час звернення до суду із позовом відповіді ним не отримано. На виконання вимог, встановлених ч.4 ет.83 ЦПК позивач повідомляє суд, що письмовий доказ - відповідь відповідача 2 на заяву про відшкодування шкоди буде надано судові після її отримання.

Оскільки про наявність договору страхування стосовно транспортного засобу, яким було завдано шкоди, позивач дізнався з відомостей, що містяться у мережі internet, а також з огляду на те, що умови, на яких його було укладено, ОСОБА_1 не відомі останній просить суд стягнути кошти, на відшкодування завданої йому шкоди з обох відповідачів у рівних частках, однак у разі зміни обставин позивач скористається своїм правом, встановленим п.2) ч.2 ст.49 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, та на підставі ст.ст.2; 3; 175 - 177 Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Приватного акціонерного товариства страхова компанія Провідна, ідентифікаційний код юридичної особи: 23510137, у рівних частках, на користь ОСОБА_1 , на відшкодування шкоди, завданої унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди: витрати на лікування та медичні обстеження складають - 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень; витрати на післяопераційну реабілітацію 70 000 (сімдесят тисяч) гривень; майнова шкода, - 3 200 (три тисячі двісті) гривень; втрата заробітку (доходу), внаслідок ушкодження здоров`я - 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень; моральна шкода - 100 000 (сто тисяч) гривень, а разом: 272 400 (двісті сімдесят дві тисячі чотириста) гривень, які зарахувати на банківський рахунок позивача за реквізитами: Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» МФО 305299 Отримувач платежу - ОСОБА_1 IBAN- НОМЕР_3 Рахунок отримувача: НОМЕР_4 РНОКПП: НОМЕР_5 .

Від представника відповідача адвоката Шаранич С.С., надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із перебуванням відповідача ОСОБА_2 в ЗСУ, що переведені на воєнний стан.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Так адвокат констатує, що у встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк, та на день подання відповіді на відзив (05.09.2022) відзиву на позовну заяву від відповідачів не надходило, коштів жодних позивачу сплачено не було. Натомість вказує що позивач вважає свої вимоги такими, що відповідають актам цивільного законодавства, та ґрунтуються на обставинах, що доведені належними та допустимими доказами, посилаючись на ст.ст. 6,11,13, 979,980,999, 1166 ЦК України, ст. 22,34,33 Закону №1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Окрім того, представник позивача зазначає, що як зазначалось в уточненій позовній заяві, позивач звернувся до страховика Відповідача 1 із заявою про настання страхового випадку, його заяву було зареєстровано за № від 10 червня 2022 року, однак, окрім реєстрації заяви про виплату страхового відшкодування Відповідачем 2 жодних інших дій до цього часу не вчинено.

Так, представник позивача просить суд: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Приватного акціонерного товариства страхова компанія Провідна, ідентифікаційний код юридичної особи: 23510137, у рівних частках, на користь ОСОБА_1 , на відшкодування шкоди, завданої унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди: витрати на лікування та медичні обстеження складають - 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень; витрати на післяопераційну реабілітацію 70 000 (сімдесят тисяч) гривень; майнова шкода, - 3 200 (три тисячі двісті) гривень; втрата заробітку (доходу), внаслідок ушкодження здоров`я *- 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень; моральна шкода - 100 000 (сто тисяч) гривень, а разом: 272 400 (двісті сімдесят дві тисячі чотириста) гривень, які зарахувати на банківський рахунок позивача за реквізитами: Акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приватбанк» МФО 305299 Отримувач платежу - ОСОБА_1 IBAN- НОМЕР_3 Рахунок отримувача: НОМЕР_4 РНОКПП: НОМЕР_5 .

Від представника відповідача по справі ОСОБА_2 , адвоката Шаранич С.С., надійшов відзив на позовну заяву. Представник, росить поновити строк на подання відзиву, як на причину пропуску строку вказує, що ОСОБА_2 перебуває в ЗСУ.

Представник відповідача вказує та не, що як вказано у позовній зазначено, що 25 квітня 2022 року Позивач звернувся до Відповідача із письмовою вимогою про відшкодування збитків, а саме - відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 (сто тисяч гривень).

Представник відповідача зауважує, з 10 березня 2022 року Відповідач перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_6 , тобто Відповідач безпосередньо не був ознайомлений із такою заявою Позивача, що позбавило його можливості належним чином відреагувати на такий документ та прийняти відповідні рішення та вчинити певні дії.

Щодо документів, які надані Позивачем для підтвердження його витрат на лікування та медичні обстеження, а також на післяопераційну реабілітацію представник відповідача вказує щодо консультації №86 від 18.02.2022 року (аркуш справи №7), то у даному документі №86 від 18.02.2022 року не вказано прізвище та ініціали пацієнта, що виключає можливість ідентифікувати особу якій була надана дана консультація; прізвище та ініціали лікаря, який провів огляд пацієнта виправлено з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 »; також виправлено дату відповідно документа з «03.02.2022» на «18.02.2022». Адвокат зазначає, що виправлення такого роду характеру у документі «консультація №86» дають сумніви щодо достовірності та дійсності такої проведеної консультації, а тому є всі підстави вважати, що такий доказ є недопустимим та неналежним.

Щодо висновку Травматологічного пункту №1646 від 20 лютого 2022 року (аркуш справи №7), адвокат зазначає, що: ДТП за наслідками якої Позивач має на меті отримати відшкодування завданої йому шкоди мала місце 18 лютого 2022 року о 17:00 год. Проте висновок та огляд пацієнта ОСОБА_1 (Позивача) складено та встановлено діагноз 20 лютого 2022 року, тобто через 2 дні після настання ДТП. При цьому адвокат вказує на те, що невчасне звернення Позивача до лікаря за наслідками дорожньо-транспортної пригоди створює сумніви та розширює причини невчасності звернення до лікаря-травматолога.

Щодо консультації невропатолога ОСОБА_6 від 04.04.2022 року (аркуш справи №8): представник відповідача вказує на те, що у Позивача зазначено діагноз - астенічний синдром, стан після ЧМТ (черепно-мозгова травма), струс ГМ. Даний діагноз лікаря базувався на висновку «консультація №86 від 18.02.2022 року», адже саме тоді Позивачу зробили МСКТ (мультиспіральна комп`ютерна томографія) на підставі якої встановлено діагноз ЧМТ. Проте, як вже зазначалось вище є всі підстави, які унеможливлюють ідентифікувати чи дійсно цей висновок лікаря складений саме відносно Позивача. У той же час, як вказує представник відповідача не надано жодних доказів, які підтвердили інформацію, що діагноз Позивача - астенічний синдром, пов`язаний саме з наслідками ДТП від 18.02.2022 року і чи не існувало його раніше.

Щодо виписки із медичної карти стаціонарного хворого №743 (аркуш справи №10): представник відповідача зазначає, що дана виписка датується 11 квітням 2022 року. Тобто таке звернення Позивача та відповідне стаціонарне лікування відбулось майже через 2 місяці після ДТП. Позивачем не надано жодних доказів, які підтвердили інформацію, що діагноз Позивача та необхідність хірургічного втручання пов`язані саме з наслідками ДТП.

Висновок від ТОВ «Закарпатський діагностичний центр», який наданий Позивачем, магнітно-резонансна томографія (аркуш справи №11) датується 11.04.2022 року. Проте у даний час Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №743 від 11.04.2022 року.

Щодо наступних письмових доказів, а саме - касових чеків, які надані Позивачем для підтвердження його витрат на відшкодування матеріальної шкоди - на лікування та медичні обстеження, а також на післяопераційну реабілітацію слід звернути увагу на наступне, представник відповідача вказує на те, що:

На підтвердження розміру витрат до справи додано фіскальний чек Медичного Закладу «Гемо медіка» від 18.02.2022 року (аркуш справи №13) - операція з оплати процедури проведена о 17 год. 12 хв., проте за доказами, які надані Позивачем вперше звернення до лікаря на консультацію згідно консультації №86 від 18.02.2022 року (аркуш справи №7) відбулось 18.02.2022 року о 17 год. 15 хв. в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології.

Фіскальний чек з магазину «Медітех» (аркуш справи №13) датується 01.03.2022 року та фіскальний чек з ТОВ «Хустфарм» (аркуш справи №13) датується 08.04.2022 року, проте такі препарати, зазначені у чеках, придбані в період за який відсутня жодна меддокументація про проходження лікування Позивачем.

Фіскальний чек, який доданий Позивачем (аркуш справи №13) на суму 1550 грн. неможливо ідентифікувати та визначити його приналежність та відношення до даної справи, адже не вказано ні медичну процедура, ні вид ліків, так як вказана певна транзакція банку та закладу без найменування.

Фіскальний чек, який доданий Позивачем (аркуш справи №13) на суму 1550 грн. і де зазначено процедуру - МРТ голови датований 26.04.2022 року, проте у матеріалах справи не міститься інформація про направлення лікарем Позивача на дану процедуру, не додано доказів про її проведення.

Так представник відповідача зазначає, що беручи до уваги вищевикладене, вважає, що фіскальні чеки на придбання медикаментів та здійснення різного роду процедур за період з 12 лютого 2022 року по квітень 2022 року включно, надані Позивачем на підтвердження витрат на лікування, на післяопераційну реабілітацію не можуть братися до уваги в повній мірі як належні достовірні та допустимі докази. Так як у відповідності до таких документальних доказів не можливо встановити чіткий перелік, кількість медичних препаратів та процедур, призначених для лікування Позивача за наслідками ДТП.

Окрім того, у відзиві на позовну заяву вказано на те, що також Позивачем заявлено вимогу про стягнення 100 000 (сто тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди. Проте, крім формальних визначень та цитування норм чинного законодавства про відшкодування моральної шкоди, Позивач не навів обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди, який в рази перевищує розмір майнової шкоди. Окрім цього, ушкодження здоров`я потерпілого (Позивача) не призвело до стійкої втрати ним працездатності, (встановлення групи інвалідності тощо).

У відзиві вказано, що сума моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. надто завищена, не відповідає усталеній судовій практиці щодо розміру стягуваної моральної шкоди та не відповідає засадам співмірності та розумності.

Щодо вимоги стягнути з Відповідача, шкоду завданої унаслідок скоєння ДТП - втрата заробітку (доходу), внаслідок ушкодженню здоров`ю - 90 000 (дев`яносто тисяч) грн., то у відзиві вказано на те, що Позивачем не надано жодних доказів для вирахування втраченого заробітку, а саме відсутні підтвердження його місця роботи, розміру заробітної плати за місцем роботи та у документах, які надані Позивачем для обґрунтування своєї позиції у графах, де вказується рід заняття - відсутнє будь - яке зазначення. Також, відсутні висновки про ушкодження здоров`я Позивача, що призвели до стійкої втрати працездатності (встановлення групи інвалідності тощо).

Щодо клопотання Позивача про призначення судово-медичної експертизи, то представник відповідача вказує на те, що саме по собі цитування Позивача у клопотанні лише положень ЦПК України, не доводить обґрунтованість у проведенні судової медичної експертизи. Окрім цього, у поданому клопотанні Позивача не зазначено у чому полягає необхідність проведення такої експертизи і яке відношення вона має до обставин справи №308/6158/22. Також, слід наголосити і на тому, що з моменту вчинення ДТП пройшло майже 10 місяців, тому є сумнівність у актуальності проведенні такої судово-медичної експертизи.

При цьому представник відповідача посилається на ст. 12,77, ч.1 ст. 76, ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч. 5,6 ст. 81, 264 ЦПК України, ст. ст. 15,16,979, 1187, 1188,1194 ЦК України, положення Закону № 1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та Закону № 85/96-ВР, посилається на висновки що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.

У відзиві на позовну заяву, вказано на те, що, страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Від представника позивача по справі до суду надійшла відповідь на відзив. Так, представник позивача вказує на те, що з огляду на невизнання відповідачем 1 позовних вимог, сторона позивача вважає за доцільне наголосити на тому, що її вимоги є такими, що відповідають актам цивільного законодавства, та ґрунтуються на обставинах, що доведені належними та допустимими доказами.

У відповіді на відзив казано на те, що засадами цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки) є: Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Представник позивача наводить зміст ст.ст. 11,13, ЦК України. Зазначає, що принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Також наводить зміст статті 3,5, 33 Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1166 ЦК України. Зазначає, що із загальних правил відшкодування шкоди є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

При цьому представник позивача вказує на те, що як зазначалось в уточненій позовній заяві, позивач звернувся до страховика Відповідача 1 із заявою про настання страхового випадку, його заяву було зареєстровано за № від 10 червня 2022 року, однак, окрім реєстрації заяви про виплату страхового відшкодування Відповідачем 2 жодних інших дій до цього часу не вчинено. За таких обставин позивач позбавлений можливості розмежувати заподіяні йому збитки на суму страхового відшкодування, і різницю між загальною сумою збитків та сумою страхового відшкодування, і саме тому просить суд стягнути заподіяні йому збитки з обох відповідачів.

Крім наведеного, представник позивача вказує на те, що після подання позову, та відкриття провадження у цивільній справі, позивачеві було встановлено інвалідність третьої групи, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19 вересня 2022 року. Як вказує представник позивача, з наведених об`єктивних причин цей письмовий доказ було неможливо подати судові у строки, встановлені ч.1 ст.83 ЦПК, тому, у відповідності з положеннями ч.5 ст.83 ЦПК, сторона позивача просить суд визнати поважними причини неподання доказу у встановлений законом строката долучити його до матеріалів справи.

З огляду на викладене, сторона позивача наполягає на задоволенні вимог позовної заяви у повному обсязі. На підставі ст.ст.2; 3; 179 Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача просить суд: позов задовольнити у повному обсязі; визнати поважними причини неподання письмового доказу: - Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.09.2022 року у встановлений законом строк, та долучити його до матеріалів справи.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином Від представника позивача, - адвоката Бондарєв О.Г., надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності позов просить задоволити.

Відповідач 1 та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності проти задоволення позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні. При цьому просить залишити без розгляду клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача 2 у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлялися належним чином, відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань не подавав.

Дослідивши матеріали справи, матеріали позовної заяви поданої представником третьої особи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що 18 лютого 2022 року о 17:00 годині ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «DAEWOO LANOS TF 69 Y» реєстраційний номер: НОМЕР_1 по вулиці Заньковецької, 4 в місті Ужгород, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_1 , та скоїв наїзд на нього, чим порушив вимоги п.18.1 Правил порожнього руху, чим вчинив правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Так, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2022 року, відповідача 1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, обрано ОСОБА_2 , адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Вказана постанова набула законної сили.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 , просить стягнути на його користь у рівних частках, на відшкодування шкоди, завданої унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди: витрати на лікування та медичні обстеження складають - 9 200 (дев`ять тисяч двісті) гривень.; витрати на післяопераційну реабілітацію 70 000 (сімдесят тисяч) гривень; майнова шкода, - 3 200 (три тисячі двісті) гривень; втрата заробітку (доходу), внаслідок ушкодження здоров`я - 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень; моральна шкода - 100 000 (сто тисяч) гривень, а разом: 272 400 (двісті сімдесят дві тисячі чотириста) гривень.

При цьому на обґрунтування вимог позовної заяви позивачем подано письмові докази:

Згідно консультації (копія) №86 від 18.02.22, вбачається, що обстежуваній особі по наслідках обстеження встановлено діагноз ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана лівої скроні. Забої обох нижніх кінцівок.

Також матеріали справи містять копію консультацію травматологічного пункту №1646 671 від 20.02.2022, згідно якої ОСОБА_1 поставлено діагноз: частковий надрив медіальної колатеральної зв`язки правого колінного суглобу, йому проведено Rtg, вказано, що повідомлено поліцію, при цьому вказано, що травма внаслідок ДТП 18.02.2022.

Згідно наявної в матеріалах справи консультації невропатолога ОСОБА_6 від 04.04.2022 року у позивачу поставлено діагноз - астенічний синдром, стан після 3 ЧМТ (черепно-мозгова травма), струс ГМ.

Також матеріали справи містять копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 №743 від 11.04.2022 року. Зі змісту якої вбачається, що зі слів пацієнта 18.02.22 мало місце ДТП внаслідок чого мало місце короткочасна втрата свідомості та дезорієнтація. Він звертався на консультацію, було встановлено діагноз: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана лівої тімяної ділянки. Ретенційна кіста лівої гайморової пазухи. Зі слів пацієнта два тижні тому виявлено наростання слабкості у правих кінцівках. Виконано МРТ головного мозку: верифіковано субдоральну гематому лівої гемісфери головного мозку в пізній підгострій (з переходом у хронічну) стадії. Виконано СКТ головного мозку 11.04.2022: КТ ознаки хронічної субдоральної гематоми лобно-тімяної ділянк лівої півкулі головного мозку із мас ефектом на прилеглу паренхіму головного мозку… В ургентному порядку госпіталізований для ургентного хірургічного лікування - видалення хронічної субдоральної гематоми.

Разом із тим, суд вважає, що заслуговують на увагу твердження представника відповідача, що містяться у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що вказана консультація не містить даних про особу, яка проходила обстеження, дати його проведення та лікаря що його здійснював. У відповіді на відзив з даного приводу жодних пояснень представником позивача не надано. Поряд із цим, консультація міститься на бланку Обласного клінічного центру нейрохірургії та неврології ЗО, та містить підпис лікаря.

Щодо тверджень представника відповідача, що висновок від ТОВ «Закарпатський діагностичний центр», який наданий Позивачем, магнітно-резонансна томографія (аркуш справи №11) датується 11.04.2022 року, проте у даний час Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого №743 від 11.04.2022 року, то суд вважає, що представником відповідача не вказано у чому полягає невідповідність і чому позивач перебуваючи на стаціонарному лікуванні не міг пройти вказане обстеження.

Матеріали справи містять результати обстежень Магнітно-резонансна томографія (опис обстеження) від 11.04.2022 та Комп`ютерна томографія (опис обстеження) № 002839 від 11.04.2022 (оригінал знаходиться в позивача).

Також, на підтвердження понесених матеріальних витрат, позивачем по справі надано фіскальні чеки, на що представником позивача вказано у позовній заяві. З приводу твердження представника відповідача про недопустимість таких доказів, суд зазначає, що чеки на 1500 грн. від 11.04.2022 ТОВ «ЗАКАРПАТСЬКИЙ ДІАГНОСТИЧНИЙ ЦЕНТ», збігаються із датами проведення ОСОБА_1 обстеження, а саме МРТ, копія якого міститься у матеріалах справи.

Щодо іншого аналогічного чеку від 26.04.2022, то підтвердження у вигляді копії обстеження матеріали справи не містять, однак у чеку вказано за що здійснено оплату, а саме МРТ голови. Щодо інших фіскальних чеків то слід зазначити, що підстав вважати їх недопустими доказами у суду не має.

Слід зазначити, що в додатку до позовної відповіді на відзив, представником позивача додано копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, Серії 12ААБ №387951 від 19.09.2022, згідно якої ОСОБА_1 встановлено інвалідність ІІІ групи.

У відзиві на позовну заяву поданому представником відповідача відсутнє заперечення щодо наявності вини ОСОБА_2 , у вчиненні ДТП. Натомість, представник позивача вказує, що не згоден із розміром відшкодування, а також щодо того, що відшкодування збитків має здійснювати саме страхова. Представник відповідача при цьому вказує на те, що страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

З огляду на вказане, суд вважає доведеним, що 18.02.2022 року мала місце ДТП, де потерпілим є позивач ОСОБА_1 , винуватцем ДТП є відповідач ОСОБА_2 . Таким чином позивач як потерпілий має право на відшкодування завданої йому внаслідок ДТП шкоди.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику застосування судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», (зі змінами та доповненнями) розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої, пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-IV.

Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з абзацом першим пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г»" і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону № 1961-ІV відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Згідно наведених у позовній заяві тверджень позивача, ОСОБА_1 звернувся до ПРAT "СК "ПРОВІДНА" із заявою про відшкодування шкоди, (яка була скерована на електронну адресу), однак на час звернення до суду із позовом відповіді ним не отримано. На час розгляду справи в суді позивачем відповідь відповідача 2 на заяву про відшкодування шкоди не надано, відомостей про отримання такої позивачем суду не надано також.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

Відповідно до ст.23.1 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Ст.24 Закону передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності (ст.25 Закону).

Відповідно до ст. 26 Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності покладено на страхову компанію, а у разі заподіяння шкоди: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону - на МТСБУ.

Згідно п. 35.1ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1статті 36 Закону № 1961-IVстраховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4статті 37 Закону № 1961-ІVстрок є присічним і поновленню не підлягає.

Суд констатує, що станом на день розгляду справи позивачем суду не надано відповіді страхової компанії, в тому числі і підтвердження того, що відповідачем 2 відмовлено у виплаті позивачу страхового відшкодування.

Натомість вказане доводить що цивільна відповідальність відповідача 1 на момент настання страхового випадку, а саме ДТП, що мала місце 18.02.2022, була застрахована, та що саме страховик має відшкодовувати шкоду завдану ОСОБА_1 , внаслідок ДТП.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, та зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що "Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). На обґрунтування своїх рішень суди попередніх інстанцій посилались на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, у якому суд виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Велика Палата Верховного Суду вважає такий висновок судів попередніх інстанцій щодо абсолютного права потерпілої особи на відшкодування шкоди помилковим з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). У тій постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку".

Слід зазначити, що у Постанові від 09 листопада 2022 року справа № 366/2985/19 провадження № 61-5463св21 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, вказав на те, що Велика Палата Верховного Суду вважає такий висновок судів попередніх інстанцій щодо абсолютного права потерпілої особи на відшкодування шкоди помилковим з огляду на таке. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). У тій постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку».

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно доЗакону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі.

З огляду на зазначене, вбачається, що позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року в справі №286/1643/18, провадження №61-11107св19.

Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав, особою яка її завдала, і така шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, смертю близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Зазначеним судовим рішенням Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, визнавши, що наведений правовий висновок не відповідає змісту та сенсу чинного законодавства.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

За таких обставин, у разі, якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавач шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи, відповідальної за шкоду, то відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року, справа №640/12615/15-ц, провадження №61-31141св18; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року, справа № 369/8675/16-ц, провадження № 61-25447св18; у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року, справа №759/9261/15-ц, провадження №61-15093св18.

Отже, зобов`язаною особою внаслідок заподіяних позивачу у результаті дорожньо-транспортної пригоди збитків, є страховик відповідача.

Згідно зі ст.993 ЦК та ст.27 закону «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У Постанові Верховного Суду від 4.12.2019 у справі №359/2309/17 зазначено, що системний аналіз п.32.7 ч.1ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 - IV).

Звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

До позовної заяви додано заяву до страховика про виплату відшкодування. Разом із тим, відмови страховика-відповідача у виплаті страхового відшкодування у матеріалах справи відсутня.

При цьому, позивачем у якості відповідача (відповідач 2) залучено страховика винуватця ДТП Приватне акціонерне товариство Страхова Компанія «Провідна». Разом із тим, заявляючи вимоги до відповідачів позивач просить про солідарне стягнення на його користь суми відшкодування в рівних частиках. В свою чергу наведе вище свідчить про те, що така вимога задоволена бути не може. Адже солідарна відповідальність один із різновидів цивільно-правової відповідальності. Солідарна відповідальність - це у зобов`язальному праві відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

Солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Так, у ст. 1190 Цивільного кодексу України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

В даному випадку, шкода була завдана відповідачем 1 ОСОБА_2 , цивільна-правова відповідальність якого була застрахована. Відповідач 2 Страхова Компанія «Провідна» є страховиком, що має відповідати, перед позивачем виключно в межах передбачених умовами договору страхування.

Позивачем не надано доказів, що у страхової компанії не виникає обов`язок з виплати страхового відшкодування або у виплаті таких сум йому було відмовлено, а у разі виплати сум страховою компанією яку саме різницю він просить стягнути з відповідача 1.

Крім того, визначення різниці між фактичним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з винної особи, можливо лише після здійснення страховиком виплати страхового відшкодування.

З огляду на викладене суд вважає за необхідне вказати на те, що вимога позивача про солідарне стягнення із Відповідачів шкоди завданої внаслідок ДТП, суперечить ст.ст.541, 1190 ЦК України, та не підлягають до задоволення з цих підстав також.

Крім цього, що стосується вимоги про стягнення із відповідачів суми втраченого заробітку внаслідок ДТП, суд зазначає, що статтею 1197 ЦК України передбачено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Відповідно до частини третьої цієї статті якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Аналіз даних норм вказує на те, що позивач повинен довести факт каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Згідно роз`яснень наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», 12) розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв`язку з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК.

Матеріали справи не містять відомостей про офіційне працевлаштування позивача, розміру заробітної плати за місцем роботи, такі відомості у наданих позивачем письмових доказах відсутні.

У Постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)) вказано, що вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на потерпілу особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею отримані в разі належного виконання нею своїх обов`язків.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24 липня 2019 року в справі № 200/14946/16-ц.

Слід зазначити, що заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі 100 000 грн., належного обґрунтування саме такого її розміру в позовній заяві не наведено. Так, позивач обмежився виключно тим, що зазначив наступне: позивачеві було завдано й моральної шкоди, що виявилась у такому: щоденні думки та спогади про наслідки психічно-травматичної події, страх вірогідності н повторення, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних ситуацій, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі відновлення здоров`я, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тривала неможливість повернення до звичного способу життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, знервованість, дратівливість, замикання у собі, почуття ошуканності, образи, обурення, приниженої гідності.

Відповідно до частини 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як передбачено п.1 ч. 2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Щодо вимоги позивача про відшкодування майнової шкоди, яка полягає у зіпсуванні, належної позивачеві куртки вартістю - 3 200 (три тисячі двісті) гривень, слід зазначити, що:

Згідно зі статтею 12, ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано до суду жодного доказу та підтвердження того, що внаслідок ДТП була ушкоджена куртка та що її вартість становить 3 200 грн. Не зазначено позивачем також з чого він виходив, вказавши саме таку вартість куртки, відповідних доказів суду не надано.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення заподіяної шкоди джерелом підвищеної небезпеки та матеріальної шкоди з підстав та мотивів наведених в позовній заяві.

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Крім того, у своїх правових висновках Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст.ст.12,13,81,82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексув межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.4ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2ст.78 ЦПК України).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

Стосовно розподілу судових витрат які здійснені позивачем в зв`язку зі сплатою судового збору в сумі 1032,00 грн., слід вказати на те, що:

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За змістом статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.2,4,10-13,76-82,89,258,259,263-265,268,273,280-282,352,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якого на підставі договору про надання безоплатної вторинної правової допомоги діє адвокат Бондарєв Олексій Григорович, до ОСОБА_2 , ПРАТ «СК» ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1- ОСОБА_2 ,місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач 2: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО СТРАХОВА КОМПАНІЯ ПРОВІДНА (ПРАТ "СК "ПРОВІДНА"),юридичної особи: 23510137; місце знаходження: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, засобц зв`язку: (Vodafone), (Lifecell), (Kyivstar) e-mail: .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош