Справа № 159/248/22 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/358/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Карпук А. К., Киці С. І.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_3 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що він є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.12.2019.

Відповідачка, яка не є власником будинку та не є членом його сім`ї, перешкоджає йому у доступі до двох кімнат будинку, чим чинить перешкоди у гарантованому державою праві вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Ураховуючи те, що відповідачка його вимогу звільнити приміщення добровільно не виконала, просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 звільнити від належних їй речей кімнати у цьому житловому будинку та передати йому другий примірник ключів від цього житлового будинку.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_3 звільнити від належних їй речей кімнати у житловому будинку АДРЕСА_1 та передати ОСОБА_2 другий примірник ключів від цього житлового будинку.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 992,40 грн судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу заперечила та просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, сторони у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Позивач повідомлявся про судове засідання як особисто, так і через свого представника (ч. 5 ст. 130, п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вручення судової повістки представнику шляхом доставлення судової повістки на його офіційну електронну адресу, повідомлену суду). Крім того, надіслана позивачу за зазначеною ним у позовній заяві адресою судова повістка повернулася без вручення з відміткою Укрпошти про відсутність адресата за цією адресою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України ця судова повістка вважається доставленою.

Відповідачка повідомлялася про судове засідання особисто шляхом доставлення судової повістки на її офіційну електронну адресу, повідомлену суду (п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі виданого 18.12.2019 свідоцтва про право на спадщину за заповітом являється одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.7, 8).

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено главою 32 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 почала користуватися спірним будинком до смерті на той час та зі згоди його власниці ОСОБА_4 матері сторін, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї може бути спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі

№ 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц, постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору.

Обставини справи свідчать, що відповідачка ОСОБА_3 спільним побутом із власником будинку після смерті матері позивачем ОСОБА_2 не пов`язана, її не можна вважати членом сім`ї цього власника будинку. При цьому, у зв`язку зі смертю попереднього власника будинку припинилася підстава для її вселення за згодою того власника до будинку.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, перевищують інтереси відповідачки, яка не являється членом його сім`ї, у якої припинилися правові підстави користування чужим майном.

Матеріалами справи також підтверджується, що не порушується право відповідачки на житло, оскільки остання являється одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 (а.с.103-107).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка не отримувала повідомлення позивача про розірвання договору найму відхиляються апеляційним судом, оскільки право користування у відповідачки спірним будинком припинилося в силу закону, про що зазначено вище.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд зобов`язав її вчинити дії на території України в той час, коли вона вимушено перебуває за межами України у зв`язку з війною, а також суд не вирішив її заяву про зупинення провадження у справі відхиляються апеляційним судом, оскільки тимчасова зміна місця знаходження сторони у справі не впливає на необхідність вирішення позову, поданого з дотримання норм процесуального законодавства. Також відсутні передбачені статтями 251, 252 ЦПК України підстави для зупинення провадження у цій справі.

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді