Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 285/533/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в частині задоволення позову акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення та в частині стягнення з них судових витрат скасувати, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 грудня 2020 року в частині відмови в задоволенні вказаних позовних вимог змінив, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Постанову Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року в частині задоволення позову акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житлового приміщення залишив без змін. Стягнув з акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судові витрати за перегляд справи в суді касаційної інстанції в розмірі 1 816 грн.
«під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Аналіз норм глави 26 ЦК України дає підстави для висновку, що частка в праві спільної часткової власності та жиле приміщення є окремим об`єктом цивільних прав, оскільки частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не є конкретною часткою майна. Оскільки жилі приміщення та частка в праві спільної власності є різними видами об`єктів цивільних правовідносин, а, отже, можуть складати різні за змістом та наповненням правові поняття, що не дає можливості розповсюдити дію положень норми про виняток із загального правила, що встановлене частиною другою статті 109 ЖК Української РСР. Враховуючи норми статті 109 ЖК Української РСР та статті 379 ЦК України, у поєднанні із главою 26 ЦК України, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення в цілому, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.
…У справі, яка переглядається, встановлено, що спірна квартира, загальною вартістю 332 585 грн, була придбана частково за особисті кошти відповідачів (103 085 грн) і частково за кошти отриманого кредиту (229 500 грн). Сторони цей факт не оспорювали.
За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що вважати спірну квартиру придбаною за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, не можна, а відтак, і виселенню з такої квартири без надання іншого жилого приміщення, відповідачі не підлягають».
Не можу погодитися із цією постановою Об`єднаної палати з таких мотивів.
2. У справі № 310/2950/18 предметом іпотеки було житлове приміщення як об`єкт.
2.2. Об`єднана палата у справі № 310/2950/18 зазначила про відсутність підстав для виселення відповідачів, оскільки спірна квартира, загальною вартістю 332 585 грн, була придбана частково за особисті кошти відповідачів (103 085 грн) і частково за кошти отриманого кредиту (229 500 грн), тому таку квартиру не можна вважати придбаною за рахунок кредиту.
3. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК).
3.1. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
3.2. Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.
3.3. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
3.4. Тлумачення частини другої статті 109 ЖК з урахуванням принципу розумності свідчить, що:
(1) очевидно, що законодавець не закріплював можливість виселення з предмета іпотеки без надання іншого житла тільки щодо тих випадків, якщо 100 % ціни в договорі купівлі житла сплачено за рахунок чужих коштів (кредиту (позики) банку чи іншої особи);
(2) виселення з предмета іпотеки без надання іншого житла можливе у випадку придбання житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, повністю або частково за рахунок чужих коштів (кредиту (позики) банку чи іншої особи);
(3) висловлення протилежного підходу, за якого сплата ціни в договорі купівлі житла за рахунок будь-якої кількості власних коштів унеможливлює допустимість кваліфікації житла як придбаного за рахунок чужих коштів створює очевидні переваги для іпотекодавця (боржника) перед іпотекодержателем (кредитором), оскільки відбувається охорона тільки інтересів іпотекодавця (боржника). Такий підхід, який апріорі спрямований на захист інтересів боржника (котрий не повертає борг), а не кредитора, не враховує його інтереси, суперечить принципу розумності.
Суддя В. І. Крат