Дата документу 14.02.2023
Справа № 337/3781/22
Провадження № 2/334/618/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

при секретарі Мацуховій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № 6-2 від 24.04.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 , остання отримала кредит у розмірі 4850,00 гривень, строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку емітовану АТ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

17.06.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» укладено договір відступлення прав вимоги № 17/06/2021-Р/М-3 від 17.06.2021 року, відповідно до умов якого право вимоги за Договором № 6-2 від 24.04.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО».

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, станом на 04.11.2022 року утворилась заборгованість у розмірі 17347,79 гривень, з яких: 4850,00 грн. заборгованість за кредитом; 3201,00 заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2 % за кожен день користування кредитом за період з 24.04.2021 року по 24.05.2021 року (включно); 9396,79 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за ставкою 4,0 % за кожен день користування кредитом за період з 25.05.2021 року по 13.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач повідомлений про розгляд справи, шляхом надіслання на його адресу копії ухвали про відкриття провадження. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного: дійсно, пластикова платіжна картку № НОМЕР_1 була емітована АТ «КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача за договором SAMDNWFC6 від 26.03.2019, та використовувалась нею в період 24.04.2021-29.04.2021, що підтверджується випискою АТ «КБ «Приватбанк» по картці/рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC6 від 26.03.2019 за період 24.04.2021 - 29.04.2021 від 24.01.2023 16:25 № JIEL6I5RJJ04KSLG. Телефонний номер мобільного зв`язку НОМЕР_3 використовувався відповідачем для отримання електронних комунікаційних послуг та при отриманні послуг розрахунково-касового обслуговування АТ «КБ «Приватбанк» за договором SAMDNWFC6 від 26.03.2019, в період 24.04.2021 - 29.04.2021.

Відповідач не укладала Кредитний договір № 6-2 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" про надання коштів у позику та під процент у вигляді електронного документа. Наданий суду електронний текстовий файл у форматі PDF під назвою «Завірена копія Договору № 6-2 від 24.04.2021 року» не є оригінальним примірником електронного Кредитного договору, він може бути змінюваним та перетворюваним, ці електроні дані не доказують достовірності їх походження від Товариства в зазначений позивачем час 24.04.2021 та збереження їх цілісності, адже ці електронні дані не пов`язані з електронними даними, які дають змогу здійснити електронну ідентифікацію їх автора та виявити порушення їх цілісності, з якими вони пов`язуються, та встановити конкретний момент часу їх створення.

У матеріалах справах відсутнє повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та будь-яке підтвердження про направлення відповідачу такого повідомлення.

Також представник відповідача просив су стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Представник позивача не надав суду відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст.81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що пластикова платіжна картку № НОМЕР_1 була емітована АТ «КБ «Приватбанк» на ім`я відповідача за договором SAMDNWFC6 від 26.03.2019, та використовувалась нею в період 24.04.2021-29.04.2021, що підтверджується випискою АТ «КБ «Приватбанк» по картці/рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) і додатковим рахункам договору SAMDNWFC6 від 26.03.2019 за період 24.04.2021 - 29.04.2021 від 24.01.2023 16:25 № JIEL6I5RJJ04KSLG. Телефонний номер мобільного зв`язку НОМЕР_3 використовувався відповідачем для отримання електронних комунікаційних послуг та при отриманні послуг розрахунково-касового обслуговування АТ «КБ «Приватбанк» за договором SAMDNWFC6 від 26.03.2019, в період 24.04.2021 - 29.04.2021.

Позивач стверджує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (торгова марка «MONETKA») та відповідачем, ОСОБА_1 , 24.04.2021 було укладено електронний договір № 6-2, за яким вона отримала грошові кошти у розмірі 4850,00 гривень у рахунок кредиту, строком на 30 днів, шляхом перерахування на її банківський рахунок з використанням реквізитів її платіжної картки № НОМЕР_1 емітованої АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», та під процент у розмірі 2,2 % від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Хоча позивачем не надано, оригінального примірнику електронного Кредитного договору створеного Товариством 24.04.2021.

Відповідачка не укладала 24.04.2021 року Кредитний договір № 6-2 з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" про надання коштів у позику та під процент у вигляді електронного документа. Наданий суду електронний текстовий файл у форматі PDF під назвою «Завірена копія Договору № 6-2 від 24.04.2021 року» не може бути електронною копією оригінального примірника електронного Кредитного договору, оскільки, згідно із статтею 7 Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», кожен його електронний примірник, що містить обов`язкові реквізити, є його оригіналом, навіть якщо він надісланий кільком адресатам чи збережений на кількох носіях.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Позивач стверджує, що кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до пункту 1 частини другої статті 3 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), дія даного закону не поширюється на нього.

Таке твердження позивача є помилковим відповідно наступного.

Так, статтею 3 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), встановлено: цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування. Цей Закон не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця; договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави.

До кредитів у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту, що становить від одного до трьох місяців або на вимогу, застосовуються лише вимоги частини першої, пунктів 1 і 2 частини другої статті 7, статей 8-10, частин першої - четвертої статті 12, статті 13, частини шостої статті 15, статті 18, статті 21 цього Закону.

До кредитів за договорами, загальний розмір кредиту за якими не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору, застосовуються вимоги цього Закону, крім частин другої - сьомої, абзацу другого частини десятої та частини дванадцятої статті 9, частини шостої статті 14. статті 19 та частини другої статті 21 цього Закону.

Враховуючи те, що розмір кредиту визначеного Кредитним договором в сумі 4850,00 грн., не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 24.04.2021 в розмірі 6000,00 грн., тому до Кредитного договору застосовується саме положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), щодо поширення на нього вимог Закону України «Про споживче кредитування», крім частин другої - сьомої, абзацу другого частини десятої та частини дванадцятої статті 9, частини шостої статті 14, статті 19 та частини другої статті 21 цього Закону.

Згідно частини першої статті 14 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною першою, другою, третьою статті 207 ЦК України визначено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Так частиною першою статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), якою врегульована форма договору про споживчий кредит, встановлено: договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.

Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Згідно частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

Згідно пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Таким чином використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при вчиненні електронних договір про надання фінансових послуг укладених виключно в письмовій формі в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію" передбачено тільки для споживача фінансових послуг, як особи, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір.

Позивачем недоведений факт передання Товариством відповідачу одноразового ідентифікатора засобами мобільного зв`язку на її телефонний номер. Також є недоведеним факт надсилання відповіді відповідачем, як особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, електронним повідомленням Товариству електронного підпису одноразовим ідентифікатором електронних, а саме електронних даних Кредитного договору з доданим одноразовим ідентифікатором.

Крім того, позивачем не доведений факт переказу коштів з банківського рахунка Товариства на банківський рахунок відповідача.

Відповідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

ОСОБА_1 не заперечує той факт, що на її банківський рахунок 24.04.2021 року надійшли грошові кошти в сумі 4850,00 грн. Хто є їх платником, належний він чи ні, чи є вона належним/неналежним їх отримувачем, на підставі чого та на яких умовах було проведено переказ вищезазначених коштів (помилково або неправомірно переказані, на законних чи без законних підстав зарахована сума переказу, підлягають вони поверненню чи ні) ОСОБА_1 не відомо, зі змісту наданої виписки АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» по картці/рахунку не можливо це встановити.

Грошові кошти в сумі 4850,00 гривень надані 24.04.2021 відповідачу на її банківський рахунок з невідомих підставна, сприймаються нею до теперішнього часу як безпідставно набуте майно, тому невідомо чи підлягають вони поверненню або ні.

Відповідно до ч. 1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

В матеріалах справи відсутнє повідомлення боржника про факт укладення договору факторингу.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано копії договору факторингу. А отже, факт передачі ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на користь ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» кредитних зобов`язань відповідача за кредитним договором №6-2 від 24.04.2021.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. №2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Клопотання представника позивача про витребування з АТ «КБ «Приватбанк» інформації щодо емітованої на ім`я ОСОБА_1 платіжної картки, надання виписок з карткового рахунку, надання інформації по номеру телефону, суд до уваги не приймає, оскільки позивачем не надано доказів неможливості самостійно отримати запитувану інформацію.

Зважаючи на вищевикладене, судом встановлено, що позивачем не доведено надання ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» відповідачеві грошових коштів у сумі 4850,00 грн.. Крім того, не надано доказів відступлення прав вимоги.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, судовий збір до стягнення з відповідача не підлягає.

Що стосується вимоги представника відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає з таких підстав:

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У своїй постанові Верховний Суд від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником відповідача адвокатом Тульчевським О.В. на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 2000,00 гривень суду надано договір про надання правової допомоги від 01.02.2023 року, акт (розрахунок) надання правничої допомоги від 09.02.2023 року та копію квитанції до платіжної інструкції Р24А818996349D62250.

З копії квитанції вбачається, що ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_2 перерахувала 2000,00 гривень, призначення платежу: переказ власних коштів.

Отже, вказана квитанція не свідчить про оплату витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.2, 3, 4, 10, 12, 13, 60, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст.253, 256, 267,559,608 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.02.2023 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.