Справа № 308/211/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

за участю секретаря ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/211/22 за скаргою боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 , на дії заступника начальника Хустського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бенци Володимира Васильовича, за апеляційними скаргами заступника начальника Хустського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бенци Володимира Васильовича та стягувача ОСОБА_3 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2022 року, повний текст якої складено 18 березня 2022 року, головуюча суддя Логойда І.В., -

встановив:

06.01.2022 боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв адвокат Стасюк Ю.П., звернувся до суду зі скаргою на дії заст. начальника Хустського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бенци В.В. мотивуючи таким.

На виконанні у Хустському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавчий лист № 308/12280/18, виданий Ужгородським міськрайонним судом від 26.06.2019, згідно якого з боржника стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частки його заробітку щомісячно, починаючи з 29.10.2018 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Під час здійснення перерахунку заборгованості за період із 01.10.2019 по 31.12.2020, що проводився на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 30.08.2021 у справі №308/10769/21, виконавець безпідставно здійснив перерахунок розміру стягуваних аліментів за період із 29.10.2018 по 30.06.2019, чим збільшив розмір вже погашених аліментів.

Позивач у період з 29.10.2018 по 30.06.2019 перебував у трудових відносинах, однак не отримував заробітної плати у зв`язку із перебуванням у декретній відпустці.

Виконавець під час здійснення розрахунку за період з 29.10.2018 по 30.06.2019 визначив розмір аліментів виходячи з розміру середньої заробітної плати працівника для місцевості, хоча розрахунок за таким показником застосовується виключно до безробітних, в той час, як боржник перебував в трудових відносинах.

Аліменти за період з 29.10.2018 по 30.06.2019 період були сплачені, держвиконавець змінив уже виконане зобов`язання.

Посилаючись на ці обставини, вважаючи дії держвиконавця неправомірними, діючи відповідно до положень ст. 447 ЦПК України, боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 просив:

визнати неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 59603468 від 01.12.2021, здійснений заступником начальника Хустського районного відділення державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бенцою В.В. у виконавчому провадженні АСВП № 596034684;

зобов`язати заступника начальника Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бенцу В.В. здійснити повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 59603468 без зміни розміру заборгованості за період з 29.10.2018 по 30.06.2019, який було визначено за період перебування виконавчого провадження на виконанні в Ужгородському РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 18.03.2022 скаргу задоволено:

визнано неправомірним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № 59603468 від 01.12.2021, здійснений заступником начальника Хустського районного відділення державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бенцою В.В. у виконавчому провадженні № 59603468;

зобов`язано заступника начальника Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бенцу В.В. здійснити повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 59603468 без зміни розміру заборгованості за період з 29.10.2018 по 30.06.2019 року, який було визначено за період перебування виконавчого провадження на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Приймаючи таке рішення за скаргою, суд першої інстанції виходив із того, що боржник у виконавчому провадженні в період, за який був здійснений розрахунок аліментів, мав постійне місце роботи, тому застосовувати для розрахунку аліментів середній заробіток для певної місцевості підстав не було.

Із таким вирішенням скарги боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 не погодилися ані держвиконавець ОСОБА_4 , ані стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 .

Заступник начальника Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Бенца В.В. вказує у своїй апеляційній скарзі, що на примусовому виконанні у Хустському РВ ДВС перебуває виконавчий лист № 308/12280/18, виданий Ужгородським міськрайонним судом від 26.06.2019, за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утриманні дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки його заробітку щомісячно, починаючи з 29.10.2018 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Згідно з довідкою про доходи від 19.11.2019 № 572, виданою Виробничим структурним підрозділом «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_1 за період з 29.10.2018 по 30.06.2019 за три місяці отримав доходи в сумі 6443,46 грн, тож протягом шести місяців ОСОБА_1 практично не працював, оскільки не отримував ніякого доходу.

Тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ст. 195 ч. 2 СК України.

Орган ДВС не був повідомлений про час і місце розгляду скарги боржника ОСОБА_1 , жодних документів по справі не отримував, внаслідок чого його процесуальне право на належний захист від скарги були порушені.

Водночас боржник ОСОБА_1 14.01.2022 погасив заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 38783,20 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.08.2021 у справі № 308/10769/21 розрахунок держвиконавця від 21.07.2021 у виконавчому провадженні № 59603468 був визнаний неправомірним, тому на виконання цієї ухвали був виконаний новий розрахунок.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 відмовити.

Стягувач у виконавчому провадженні ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає, що у період з 17.12.2016 по 16.12.2018 боржник ОСОБА_1 перебував у відпустці по догляду за донькою ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наказами ПАТ «Укрзалізниця». Проте, фактично ОСОБА_1 в цей час працював в Угорській Республіці і повертався додому не частіше, аніж раз на місяць.

18.06.2019, у день набрання рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2019 у справі № 308/12280/18 законної сили, ОСОБА_1 не виходячи на роботу з відпустки звільнився та продовжив працювати за кордоном.

Згідно довідки, складеної держвиконавцем ОСОБА_4 01.12.2021 за № 59603468, заборгованість ОСОБА_1 за аліментами за період з 29.10.2018 по листопад 2021 року становила 32166,15 грн. Заборгованість боржник не визнав, тому і подав цю скаргу.

За приписами ст. 195 СК України:

заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч. 1);

заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості;

у разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (ч. 2);

розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (ч. 3).

У контексті положень ст. 2 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 2, 18 Закону України «Про відпустки», п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України від 02.04.2012 № 512/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 02.04.2012 за № 489/20802), кожен має право на працю та її оплату на рівні не нижчому за встановлений державою мінімальний розмір оплати праці, а заборгованість за аліментами обчислюється виконавцем на підставі відомостей, отриманих із, зокрема, звіту про здійснені відрахування та виплати, інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості.

Таким чином, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи саме з фактичного заробітку (доходу) платника аліментів. Беручи до уваги, що заборгованість за аліментами визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості саме щодо платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, слід виходити з того, що платником аліментів, який не працював, є той, який не працював реально, не виконував роботу та не отримував за неї зарплату.

У всіх діях щодо дітей, які вчиняються уповноваженими органами та посадовими особами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Якщо між стягувачем аліментів і боржником за аліментами фактично має місце спір щодо розміру заборгованості за аліментами, такий вирішується судом у позовному провадженні.

У спірний період боржник ОСОБА_1 перебував у відпустці по догляду за дитиною, фактично не працював і не одержував зарплату в Україні, водночас у дійсності працював і отримував дохід в Угорщині.

Зважаючи на такі обставини, між боржником і стягувачем фактично виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який має вирішуватися в позовному провадженні, тому у задоволенні скарги на дії держвиконавця слід відмовити.

Стягувач ОСОБА_2 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а скаргу боржника ОСОБА_1 на дії держвиконавця залишити без задоволення.

На час розгляду справи апеляційним судом з`ясовано, що найменуванням органу ДВС юридичної особи з 02.01.2023 є «Хустський відділ державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції», при цьому, , що з моменту державної реєстрації 27.03.2007 належав юридичній особі Відділу державної виконавчої служби Хустського районного управління юстиції, а також інші обліково-реєстраційні дані юридичної особи залишилися незмінними. Зміна підпорядкування органу ДВС не потягла зміни його правового статусу як юридичної особи та зміни процесуального статусу в справі.

Представник боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_1 адвокат Стасюк Ю.П. подав до суду письмову заяву, в якій вказав на необґрунтованість апеляцій, просив залишити їх без задоволення, а судове рішення без змін, справу просив розглянути без участі боржника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення заст. начальника Хустського РВ ДВС Бенци В.В., який свою апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, оглянувши виконавче провадження № 59603468, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Згідно зі ст. 2, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 5, 76-81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу; провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (подання скарги), так і право на пред`явлення вимог, подання скарги щодо конкретної особи, конкретного суб`єкта та обов`язок такої конкретної особи (суб`єкта оскарження) відповідати за пред`явленими до неї вимогами (поданою скаргою); здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, або в інший ефективний спосіб, що не суперечить закону.

Суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням фізичної чи юридичної особи, поданим відповідно до ЦПК України (ст. 13 ч. 1 ЦПК України). Скарги на дії, бездіяльність, рішення державних виконавців розглядаються за загальними правилами, встановленим цивільним процесуальним законом, із винятками і особливостями, передбаченими Розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». За правилами, встановленими ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Аналогічно це питання регулюється й положеннями ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII).

Право сторони виконавчого провадження вимагати з передбачених законом підстав задоволення скарги на дії, бездіяльність, рішення державного виконавця і, відповідно, право виконавця на захист від скарги можуть бути належно реалізовані за умови пред`явлення конкретних, чітко сформульованих вимог, що не допускають множинного тлумачення, припущень ані щодо власне самих вимог скарги, ані щодо підстав, якими вони обґрунтовуються.

Таким чином, по захист своїх порушених прав, в тому числі, зі скаргою, може до суду звернутися особа, права якої порушені, зокрема, боржник у виконавчому провадженні, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі скаржника відповідає обов`язок належного суб`єкта, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються (суб`єкта оскарження), усунути відповідне порушення.

Встановлено, що на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17.05.2019, що набрало законної сили 18.06.2019, у справі № 308/12280/18 цей суд 26.09.2019 видав виконавчий лист, згідно з яким з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/2 частки його заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом 29.10.2018 і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 46-47 та ін.).

Постановою держвиконавця Ужгородського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 22.07.2019 відкрито виконавче провадження № 59603468 із примусового виконання виконавчого листа, виданого Ужгородським міськрайонним судом 26.09.2019 у справі № 308/12280/18, де стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником є ОСОБА_1 .

На час початку періоду, з якого з ОСОБА_1 стягнуті аліменти (29.10.2018), він перебував у трудових відносинах із АТ «Укрзалізниця», працював приймальником поїздів на станції «Чоп» у Виробничому структурному підрозділі «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та з 18.06.2019 був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-12 та ін.).

На підставі наказів по Виробничому структурному підрозділу «Ужгородська дирекція залізничних перевезень» від 05.12.2017 № 541/В і від 10.12.2018 № 541/В ОСОБА_1 надавалися відпустки по догляду за дитиною, відповідно, до досягнення нею 2-х років на період з 17.12.2017 по 16.12.2018 і до досягнення нею 3-х років на період з 17.12.2018 по 16.12.2019 (а.с. 45).

За даними довідки про доходи від 19.11.2019 № 572, виданої Виробничим структурним підрозділом «Ужгородська дирекція залізничних перевезень», за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року ОСОБА_1 булим нараховані доходи загальною сумою 6443,46 грн (доходи нараховуватися лише у жовтні та грудні 2018 року і у червні 2019 року) (а.с. 38). Даних про отримані ОСОБА_1 доходи в інші місяці в указаний період ані в справі, ані у виконавчому провадженні немає.

Поряд із цим на стадії апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_1 у період з січня 2018 року по грудень 2019 року систематично виїжджав до Угорщини (довідка Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України від 15.06.2022 № 91-13753/0/15-22 (а.с. 83-85)). У період із 14.10.2018 по 11.07.2019 ОСОБА_1 здійснив 13 виїздів/в`їздів між Україною та Угорщиною, час перебування в Угорщині зазвичай був тривалим і загалом перевищував час перебування в Україні, до прикладу: виїзд 14.10.2018 в`їзд 11.11.2018; виїзд 13.11.2018 в`їзд 10.12.2018; виїзд 13.01.2019 в`їзд 16.01.2019 виїзд 18.01.2019 в`їзд 09.02.2019 виїзд 12.02.2019; виїзд 30.03.3019 в`їзд 21.04.2019; виїзд 20.05.2019 в`їзд 08.06.2019. Аналогічна динаміка спостерігається протягом усього періоду, за який Держприкордонслужбою України надана інформація.

Постановою держвиконавця Ужгородського МВ ДВС від 21.07.2021 виконавчий лист і виконавче провадження № 59603468 за клопотанням боржника ОСОБА_1 , який проживає в м. Хусті, передані до Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), у постанові зазначено, що на 01.07.2021 борг зі сплати аліментів становить 37526,12 грн. Цей розмір заборгованості ОСОБА_1 за аліментами підтверджується розрахунком, виконаним 21.07.2021 гол. держвиконавцем Ужгородського МВ ДВС Гусєвим О.О., при цьому, з розрахунку випливає, що аліменти, які нараховувалися за період з жовтня 2018 року по червень 2019 року, не були в ці місяці сплачені, оплата накопиченої поточної заборгованості зафіксована у липні 2019 року в сумі 35000,00 грн (а.с. 7 та ін.).

Постановою держвиконавця Хустського РВ ДВС від 02.08.2021 виконавчий лист і виконавче провадження № 59603468 прийнято до виконання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 30.08.2021 у справі № 308/10769/21 за скаргою боржника ОСОБА_1 на дії гол. держвиконавця Ужгородського МВ ДВС Гусєва О.О. довідку-розрахунок від 21.07.2021 № 59603468 визнано неправомірною, зобов`язано держвиконавця Хустського РВ ДВС здійснити розрахунок заборгованості у виконавчому провадженні № 59603468 за період з 01.10.2019 по 31.12.2020 з урахуванням показника середньомісячної заробітної плати штатного працівника у м. Чопі Закарпатської області (посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/99397849).

Отже, заборгованість ОСОБА_1 за аліментами в сумі 37526,12 грн, що була визначена держвиконавцем Ужгородського МВ ДВС на час передачі виконавчого документа та виконавчого провадження № 59603468 до Хустського РВ ДВС, визнана неправомірною.

Заст. начальника Хустського РВ ДВС Бенца В.В. склав 01.12.2021 розрахунок № 59603468 заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за виконавчим листом, виданим Ужгородським міськрайонним судом 26.09.2019 у справі № 308/12280/18, яким визначив заборгованість за період із 29.01.2018 по 30.11.2021 у сумі 32166,15 грн (а.с. 5-6).

Як випливає розрахунку від 01.12.2021 № 59603468 та підтверджено поясненням заст. начальника Хустського РВ ДВС Бенци В.В. в апеляційному суді, розрахунок заборгованості за аліментами, в тому числі, за період із 29.10.2018 по 30.06.2019, був виконаний відповідно до положень, зокрема:

ст. 195 ч.ч. 1, 2 СК України, згідно з якими: заборгованість визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном); заборгованість платника, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості;

розрахунок заборгованості обчислюється на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати, інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості.

Апеляційному суду держвиконавець пояснив, серед іншого, що діяв на виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 30.08.2021 у справі № 308/10769/21, враховуючи, що боржник ОСОБА_1 не працював фактично та по суті не отримував доходів за вказаний період, у нього систематично виникала заборгованість, а також виходячи передусім із необхідності якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

22.12.2021 на рахунок органу ДВС надійшли від боржника ОСОБА_1 4304,00 грн, 14.01.2022 надійшли 38783,20 грн, щодо цих коштів держвиконавець видав 24.12.2021 і 14.01.2022 розпорядження про перерахування їх стягувачу ОСОБА_2 , у справі міститься платіжне доручення від 14.01.2022 № 183 про перерахування Хустським РВ ДВС стягувачу ОСОБА_2 38783,20 грн (а.с. 39).

Тож боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 погасив заборгованість за аліментами, що була визначена в розрахунку від 01.12.2021 № 59603468. З одного боку, це вказує на фактичне визнання заборгованості, з іншого на спроможність сплачувати аліменти та наявність доходу, даних про джерела і розміри якого, втім, боржник суду першої інстанції не надав, як не повідомив і про сам факт погашення заборгованості. Суд першої інстанції, своєю чергою, матеріали виконавчого провадження не досліджував.

З матеріалів виконавчого провадження № 59603468 убачається, що станом на 01.02.2022 ОСОБА_1 не мав заборгованості за аліментами, проте, в подальшому заборгованість знову виникла і на 01.02.2023 становила 28119,95 грн.

Виходячи з наведеного, слід констатувати, що між боржником ОСОБА_1 і стягувачем ОСОБА_2 фактично має місце спір щодо розміру заборгованості за аліментами, який пов`язується з тим, за якими правилами належить визначати заборгованість за аліментами боржнику в період, коли він будучи працевлаштованим перебував у відпустці по догляду за дитиною, не працював фактично за офіційним місцем роботи, практично не отримував офіційного доходу, водночас у дійсності працював за межами України та отримував там доходи. Такий спір передбачає, серед іншого, з`ясування дійсних місця роботи боржника та/або джерел і обсягу його доходів і, відповідно, визначення порядку сплати аліментів та встановлення заборгованості за ними виходячи з результату з`ясування відповідних обставин. Утримання дітей є обов`язком батьків, які повинні діяти добросовісно, не завдаючи шкоди дітям, зокрема, не приховувати доходи, з яких належить сплачувати аліменти на утримання дітей. З`ясування та встановлення з необхідною повнотою фактичних обставин, що мають значення в такому спорі, не є можливим у рамках правил щодо судового контролю за виконанням судових рішень, а досягається лише в позовному провадженні за участю в справі необхідних для її вирішення осіб у відповідному процесуальному статусі, із забезпеченням їм можливості реалізувати в усій повноті процесуальні права, виконати процесуальні обов`язки в рамках позовного провадження.

СК України передбачає, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (ст. 195 ч. 3). Згідно з частиною 8 статті 71 Закону № 1404-VIII спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. У позовному провадженні вирішуються спори про право цивільне (ст.ст. 19, 175, 184, 209 та інші норми ЦПК України).

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляції стягувача ОСОБА_2 про наявність із боржником за аліментами ОСОБА_1 спору, що його слід вирішувати в порядку позовного провадження, ця позиція стороною боржника не спростована.

Ці обставини є достатніми підставами для скасування ухвали суду першої інстанції із відмовою в задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів зауважує, що боржник ОСОБА_1 сформулював вимоги своєї скарги некоректно, у спосіб, який не відповідає правилам щодо правової визначеності, необхідності чіткого, ясного та однозначного формулювання вимог, що передбачає і можливість належного виконання судового рішення в разі їх задоволення.

Із визнанням розрахунку заборгованості неправомірним, скаржник просив «Зобов`язати заступника начальника Хустського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Володимира Бенцу здійснити повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 59603468, без зміни розміру заборгованості за період з 29.10.2018 по 30.06.2019, який було визначено за період перебування виконавчого провадження на виконанні в Ужгородському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).».

Таке формулювання вимоги скарги неконкретне, невизначене, неясне та допускає варіативність і множинне тлумачення. Конкретні параметри, в яких, на думку боржника, має визначатися заборгованість за аліментами за певний період, не були визначені як предмет скарги. Насамкінець, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за аліментами, з яким виконавче провадження було передане Ужгородським МВ ДВС і було прийняте Хустським РВ ДВС, був визнаний судом неправомірним, тож не міг слугувати основою для інших розрахунків чи прийняття рішень.

Суд першої інстанції наведені вище обставини залишив поза увагою.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляції заст. начальника органу ДВС Бенци В.В. і стягувача ОСОБА_2 слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, скаргу боржника ОСОБА_1 на дії заст. начальника органу ДВС Бенци В.В. залишити без задоволення.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційні скарги заступника начальника Хустського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бенци Володимира Васильовича та стягувача ОСОБА_3 задовольнити,

ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 18 березня 2022 року скасувати,

скаргу боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 , на дії заступника начальника Хустського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бенци Володимира Васильовича залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Хустського Відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 2481,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору з апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 14 березня 2023 року.

Судді