Справа № 463/3222/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/908/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Матяш С.І.

з участю представника позивачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Марусяка Володимира Ярославовича на заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 квітня 2018 року у складі судді Леньо С.І. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном,-

встановив:

У червні 2017 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , з участю третіх осіб Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м.Львові, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном.

Вимоги обґрунтовувала тим, що проживає у будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві приватної власності згідно договору дарування від 25.12.2006.

У будинку АДРЕСА_2 , який знаходиться поруч за цієї адресою, проживає відповідачка. На час набуття відповідачкою у власність будинку АДРЕСА_2 такий складався з двох житлових кімнат площею 31 кв.м. та однієї кухні. Загальна площа становила 48,5 кв.м. У 1995 році відповідачка розвалила старий будинок і на його місці самовільно побудувала новий, збільшивши його розміри та змістивши несучу стіну на 1,5 м. на межу її подвір`я. Після реконструкції загальна площа будинку збільшилась та складає 87,6 кв.м. Під час відповідної перевірки компетентним державним органом встановлено порушення вимог будівельних норм та правил, пов`язаних з таким будівництвом. На новозбудованій стіні відповідач зробила три вікна, які виходять на її подвір`я, що є порушенням протипожежних норм. Через ці вікна сусіди неодноразово вилазять на подвір`я, пошкоджують її дерева та виливають нечистоти. З вікон часто лунала нецензурна лайка. Крім того, самовільна перебудова продовжувалась у 2000-х роках. Відповідач збільшила будинок з одного поверха до двох, в результаті чого закрила доступ сонячних променів на її подвір`я, збільшивши його затінення. Під час добудови відповідачка змінила ухил даху на сторону її подвір`я, що потягло підтоплення дощовими водами. У зимовий період з цього даху звисають брили льоду та глиби снігу, що загрожує життю та здоров`ю людей, які перебувають на подвір`ї. Тим самим, не забезпечено влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, що порушує її право на вільне та безпечне володіння, користування та розпорядження власним подвір`ям та будинком. Для захисту порушених прав, з посиланням на норми ст. ст. 376, 391 ЦК України, ст. 103 ЗК України, звернулася з даним позовом, просилазобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та будівлею за адресою АДРЕСА_1 шляхом перенесення капітальної стіни будинку по АДРЕСА_2 зі сторони будинку АДРЕСА_1 на тій же вулиці на 95 см вліво від межі між будинками, без облаштування вікон та демонтажу самочинно збудованої кухні площею 10,4 кв.м., позначеної в технічному паспорті від 06.10.2004 під літ 1-4.

Оскаржуваним заочним рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25 квітня 2018 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні земельною ділянкою та будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення капітальної стіни будинку на АДРЕСА_1 зі сторони будинку АДРЕСА_1 на 95 см вліво від межі між будинками без облаштування вікон та демонтажу самочинно збудованої кухні площею 10,4 кв.м., позначеної в технічному паспорті від 06.10.2004 року під літ. 1-4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 640 грн. судового збору.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29 січня 2019 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 , вважає рішення таким, що ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, тому підлягає скасуванню.

Зазначає, що за основу свого рішення суд взяв твердження, викладені у листі Департаменту ДАБІ у Львівській області, з яких слідує, що будинок був перебудований на цегляний із збільшенням площі, а саме без відступлення від межі із земельною ділянкою на АДРЕСА_1 для забезпечення обслуговування будинку, а також з порушенням протипожежних норм, а саме відстань до житлового будинку на АДРЕСА_1 становить 4 метри, при вимозі 6 метрів у випадку ІІ групи вогнестійкості будівель та 8 метрів при ІІІ групі.

При цьому, суд не взяв до уваги, що у цьому ж листі зазначено про те, що під час виходу інспекторів на місце, власниця житлового будинку ОСОБА_3 була відсутньою, що унеможливлює проведення перевірки відповідно до вимог закону та складання процесуальних документів за результатами перевірки.

Звертає увагу, що інспекторами ДАБІ належним чином не здійснювалася перевірка, не проводились заміри, не визначено групу вогнестійкості будівлі та не складено жодного процесуального документу, який підтверджує факт порушення будівельних норм відповідачкою.

Окрім того, суд прийшов висновку, що мають місце порушення будівельних норм та правил, проте не зазначив які саме права позивача порушено та у чому конкретно полягають такі порушення.

Вважає, що для визначення наявності порушень будівельно-технічних норм і правил, їх істотності та з метою встановлення чи такі порушення, у разі їх наявності, якимось чином перешкоджають позивачу у користуванні суміжним будинковолодінням, є необхідність у призначенні будівельно-технічної експертизи, однак така судом не призначалася

При цьому, відсутність відповідної експертизи, у разі необхідності її проведення, може бути підставою для відмови у позові, а факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред`явила позов про знесення самочинного будівництва.

Вважає, що позивачкою не надано обґрунтованих пояснень щодо порушення її прав, як власниці суміжного будинковолодіння, як і не надано доказів того, що усунення її порушених прав можливе лише шляхом перенесення несучої стіни будівлі на 95 см.

Крім цього, перенесення несучої стіни тягне за собою порушення конструкції та цілісності усього будинку, і є можливим лише шляхом проведення демонтажу практично усього будинку, в тому числі фундаменту та перекриття, що не відповідає інтересам відповідача, зважаючи на те, що це єдиний будинок у її сім`ї.

При цьому, суд не взяв до уваги розпорядження Личаківської районної адміністрації № 1319 від 21.08.2006, яким надано дозвіл на експлуатацію будинку після самовільно здійсненої прибудови і затверджено висновок міжвідомчої комісії про те, що можливо технічно експлуатувати такий будинок після надбудови. Таке розпорядження є чинним.

Суд не витребував інвентаризаційної справи, що є необхідною для встановлення істини у справі.

Звертає увагу на те, що справу було розглянуто за відсутності відповідачки, що виключало можливість подати будь які заперечення стосовно предмету позову чи про призначення експертизи.

Просить заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 квітня 2018 рокускасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

02.05.2019 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивачки ОСОБА_6 на апеляційну скаргу, у якому, покликаючись на самовільну будову, здійснену відповідачкою, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України судова колегія враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Звертаючись із позовом до суду ОСОБА_4 свої вимоги зводила до того, що відповідачка розваливши старий будинок, який був у її приватній власності, на місці такого самовільно побудувала новий, збільшивши його розміри та змістивши несучу стіну на 1,5 м. на межу її подвір`я. Стверджує, що відповідні дії відповідачки щодо будівництва будинку, порушують її право на вільне та безпечне володіння, користування та розпорядження власним подвір`ям та будинком.

Заперечуючи позовні вимоги сторона відповідачки зазначає, що позивачкою не надано обґрунтованих доказів щодо порушення її прав, як власниці суміжного будинковолодіння, як і не надано доказів того, що усунення її порушених прав можливе лише шляхом перенесення несучої стіни будівлі на 95 см.

Крім цього, звертає увагу на те, що перенесення несучої стіни тягне за собою порушення конструкції та цілісності усього будинку, і є можливим лише шляхом проведення демонтажу практично усього будинку, в тому числі фундаменту та перекриття, що не відповідає її інтересам, зважаючи на те, що це єдиний будинок у її сім`ї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що проведена відповідачкою реконструкція будинку суперечить рішенню Виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова Львівської області від 17.09.1985 № 452, оскільки в результаті такої реконструкції площа будинку збільшилась.

Оскільки суду не надано доказів здачі в експлуатацію будинку АДРЕСА_1 після винесення розпорядження № 1319 від 21.08.2006, в розумінні ст. ст. 182, 331, 376 ЦК України таке будівництво на даний час вважається самочинним, відтак взявши до уваги докази щодо порушення відповідачкою будівельних норм та правил, які порушують права позивачки як власника суміжного будинковолодіння, за відсутності доказів про протилежне, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачці ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0171 га та житловий будинок, загальною площею 54,1 кв.м., розташований за цією адресою, що підтверджується копіями відповідних договорів дарування від 25.12.2006 (т. 1 а.с. 88-93).

Земельна ділянка позивачки межує із житловим будинком АДРЕСА_1 , власником якого є відповідачка ОСОБА_3 .

Згідно із описом житлового будинку в договорі дарування від 22.11.1984, будинок АДРЕСА_1 є дерев`яним та складається в цілому з двох кімнат та кухні, дерев`яний сарай та дерев`яний туалет. Житлова площа 31 кв.м. (т. 1 а.с. 44).

Відповідно до оціночного акту, загальна площа будинку відповідачки становила 48,5 кв.м. (т. 1 а.с. 39).

Згідно із рішенням Виконавчого комітету Червоноармійської районної ради народних депутатів м. Львова від 17.09.1985 № 452, архівна копія якого посвідчена належним чином, долучена до матеріалів справи, відповідачці, як власнику житлового будинку АДРЕСА_1 надано дозвіл здійснити капітальний ремонт будинку із заміною фундаментів, частковою заміною дерев`яних стін на цегляні, без збільшення зовнішніх габаритів та внутрішньої перепланіровки (т. 1 а.с.25).

В свою чергу, як вбачається з листа Департаменту ДАБІ у Львівській області, житловий будинок АДРЕСА_1 збудований у 1994 році. Згідно поверхового плану є одноповерховим та складається з трьох житлових кімнат загальною площею 88,4 кв.м. Відповідно до штампу в інвентаризаційній справі, самовільно збудованими числиться тамбур та гараж, які зафіксовані при проведенні інвентаризації у 2004 році. Дозвільні документи на будівництво будинку в цілому в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні (т. 1 а.с. 5).

З цього ж листа вбачається, в ході проведення перевірки працівниками Департаменту ДАБІ у Львівській області встановлено, що будинок був перебудований на цегляний з збільшенням площі та з порушенням будівельних норм, а саме без відступлення від межі із земельною ділянкою на АДРЕСА_1 для забезпечення обслуговування будинку, а також з порушенням протипожежних норм, а саме відстань до житлового будинку на АДРЕСА_1 становить 4 м при вимозі 6 м при ІІ групі вогнестійкості будівель та 8 м при ІІІ групі хоча б однієї будівлі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачка ОСОБА_3 , як власниця житлового будинку, щодо якого Департаментом ДАБІ у Львівській області проводилася перевірка, була відсутньою, що на переконання апелянта, унеможливило проведення перевірки відповідно до вимог та складання процесуальних документів за результатами такої перевірки, є безпідставними, оскільки таке не спростовує встановлених вище обставин та їх існування в принципі.

Так, про відсутність документів, які посвідчують право власності на будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 87,6 кв.м., також зазначається і у довідці ОКП «ЛОР «БТІ та ЕО» № 3999 від 20.10.2015 (т. 1 а.с. 26).

До зазначеної довідки, на запит адвоката Жолнович О.І., ОКП «ЛОР «БТІ та ЕО» надало ксерокопії документів з інвентаризаційної справи на буд АДРЕСА_1 , на 22 арк., при цьому, як зазначає сторона позивача, дозвільні документи на будівництво будинку в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини, зокрема щодо можливості користування відповідачкою будинком, в останніх його розмірах та конструкціях, завдання таким користуванням шкоди позивачці, були предметом звернень ОСОБА_4 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Зокрема, листом № 22-зв-1995 від 24.12.2015 ОСОБА_4 повідомлено, що про розпорядження районної адміністрації № 1319 від 21.08.2006 «Про технічну можливість експлуатації будинку АДРЕСА_2 після самовільно здійсненої прибудови та самовільно збудованого гаража», тобто звернуто увагу, що з самої назви розпорядження чітко вбачається, що експлуатація будинку погоджувалася після самовільно здійсненої прибудови та самовільно збудованого гаража літ. «Б». (т. 1 а.с. 4).

Зазначене підтверджується і випискою з протоколу № 5-2 засідання міжвідомчої комісії в Личаківському районі м. Львова від 17.01.2006, з якої слідує, що на заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на експлуатацію будинку АДРЕСА_2 після самовільно здійсненої прибудови, гаража, останній визначено, що будинок після самовільно здійсненої прибудови та самовільно збудованого гаража, згідно поданої проектної документації, можливо експлуатувати (т. 1 а.с. 51).

В свою чергу, у листі № 22-зв-1995 від 24.12.2015 районною адміністрацією повідомлено ОСОБА_4 про те, що причина виготовлення технічного паспорту від 2004 року без зазначення самочинного будівництва, не відома.

Разом з цим, районна адміністрація не вправі без згоди власника будинку АДРЕСА_1 вносити зміни або відміняти раніше прийняте розпорядження, при цьому зазначено, що таке розпорядження не виконане в частині п. 2-3, тому гараж і прибудова вважаються самочинними.

У постанові Верховного Суду України від 4 грудня 2013 року, справа № 6-130цс13 зазначено, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності .

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Згідно із ч. 1 ст. 9 "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 5 ст. 26, ч. 1 ст. 34 Закону України "По регулювання містобудівної діяльності" суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1.) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2.) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону її експертизи; 3.) затвердження проектної документації; 4.) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5.) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6.) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Щодо об`єктів будівництва, які належать до І-ІІІ категорій складності, замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Враховуючи наведені вище норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про те, що реконструкція будинку АДРЕСА_1 , яка проведена відповідачкою, суперечить рішенню Виконавчого комітету Червоноармійської ради народних депутатів м. Львова Львівської області від 17.09.1985, оскільки в результаті такої реконструкції площа будинку збільшилась, крім цього відповідна реконструкція здійснювалася самовільно, а будинок в експлуатацію не введений, у зв`язку з чим будівництво вважається самочинним.

На спростування зазначених висновків в матеріалах справи відсутні будь які докази, не подані такі і до апеляційної скарги.

В свою чергу, колегія суддів виходить з того, що звертаючись за захистом порушеного права, вимоги позивачки про усунення перешкод у користуванні майном,фактично зводяться до зобов`язання відповідачки перенести капітальну стіну та провести інші роботи по демонтажу самочинної будови.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об`єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

Як роз`яснено у п. 5 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних у кримінальних справ, № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України», право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права.

З урахуванням приписів ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України, в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, ВСУ під час розгляду справи № 6-137цс14 сформулював правову позицію від 17.12.2014, відповідно до якої роз`яснив, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Безспірним є те, що позивачка є суміжним із відповідачкою власником земельної ділянки, при цьому стверджує, що самочинною будовою відповідачка порушила протипожежні норми, збільшивши будинок на один поверх до двох, закрила доступ сонячних променів на її подвір`я, збільшивши його затінення, а змінений ухил даху підтоплює її подвір`я дощовими водами, що в цілому порушує її право на вільне та безпечне володіння, користування та розпорядження власним подвір`ям та будинком.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. (ст.1 Закону України «Про судову експертизу»).

У п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», звернуто увагу судів на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи в суді першої інстанції судова експертиза у справі не призначалася, відповідні клопотання учасники справи не подавали.

Разом з цим, з метою об`єктивного розгляду справи та враховуючи необхідність оцінки спірних правовідносин з точки зору спеціальних знань, які, на переконання колегії суддів, не можуть бути замінені у даній справі іншими засобами доказування, апеляційний суд призначав у даній справі судову інженерно-будівельно технічну експертизу.

Так, згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1264/1265 від 24.09.2020, експертами встановлено, що межі земельної ділянки, яка належить власникам будинку по АДРЕСА_1 , у результаті добудови до будинку по АДРЕСА_1 не порушені.

Крім цього, у цьому ж висновку зазначено, що перенесення надбудови до будинку по АДРЕСА_1 шляхом перенесення капітальної стіни будинку на АДРЕСА_1 зі сторони будинку АДРЕСА_1 на 95 см. вліво від межі між будинками, без облаштування вікон та демонтажу самочинно збудованої кухні площею 10,4 кв.м., позначеної в технічному паспорті від 06.10.2014 під літ. 1-4, технічно не можливе.

Досліджуючи питання наявності технічної можливості перенесення надбудови у відповідний спосіб та демонтажу, експертом встановлювався матеріал зовнішніх стін будинку, проведення внутрішніх ремонтних робіт та розташування приміщень.

З врахуванням наведеного, експерт прийшов висновку, що спірна стіна будинку є конструктивним елементом основної частини будинку, а не прибудовою та сприймає навантаження від міжповерхового перекриття будинку та конструкцій даху, тому її перенесення потребувало б розбирання існуючих конструкцій та перебудови будинку, що на думку експерта, може призвести до деформації конструктивних елементів решти будівлі, втрати міцності та руйнування вузлів будинку.

Також експерт зазначив, що демонтаж кухні не є правильним інженерним рішенням, що стосується вікон на спірній стіні, то їх відсутність залишить без природнього освітлення відповідні приміщення, що суперечить вимогам нормативно-правових документів в галузі будівництва.

Оскільки висновки вказаної експертизи суперечили та фактично заперечували вимоги позивачки ОСОБА_4 та відповідні висновки суду першої інстанції, за клопотанням представника ОСОБА_4 адвоката Жолновича І.В. ухвалою Львівського апеляційного суду від 05 жовтня 2021 року призначено у справі повторну судову інженерно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського відділення НДІСЕ,на вирішення експертам поставлено відповідні питання.

Згідно із висновком експертів за результатами проведення комплексної будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 25.08.2022 № 1403/22-28/1404/22-28 здійснена новобудова на АДРЕСА_1 не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, а саме: відстань між житловими будинками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 становить 1,07 м., що не відповідає вимогам щодо протипожежних відстаней між житловими будинками, мінімально відстань повинна становити 6 м, при І, ІІ ступені вогнестійкості житлових будинків відповідно п. 6.1.41 ДБН.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій».

Межі земельної ділянки, яка належить власникам будинку на АДРЕСА_1 , не порушені в результаті добудови до будинку на АДРЕСА_1 в цілому або окремими її конструктивними елементами, однак частково на межі між даними земельними ділянками з південної сторони розташована стіна будівлі, яка належить до будинку на АДРЕСА_2 .

Перенесення зовнішньої стіни будинку АДРЕСА_2 зі сторони будинку АДРЕСА_1 на 95 см. Вліво від межі між будинками та демонтажу кухні площею 10,4 м.кв. позначеної в технічному паспорті під літерами 1-4 передбачає здійснення рядку будівельних робіт що, на думку експертам, можуть призвести до деформації конструктивних елементів будинку АДРЕСА_2 та втратити цілісність будинку (т. 2 а.с. 200-214).

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові № 6 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (п. 22 постанови).

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування може на підставі частини 7 статті 376 ЦК зобов`язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об`єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови об`єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна (п. 24 постанови).

Відмовою забудовника від перебудови слід вважати, як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову (п. 24).

Погоджуючись із беззаперечним висновком місцевого суду щодо факту самочинного будівництва (реконструкції), яке проведене відповідачкою, колегія суддів не може погодитися із безальтернативним висновком суду про необхідність та можливість перенесення капітальної стіни будинку та демонтажу самочинно збудованої кухні.

Зокрема, розглядаючи справу та задовольняючи позовні вимоги, у відповідний спосіб, суд першої інстанції не з`ясував обставин, чи суперечить спірна реконструкція суспільним інтересам, чи порушує вона права інших осіб, чи є технічна можливість виконати перебудову, чи відмовляється від її виконання відповідачка, чи існує технічна можливість такого приведення до попереднього стану без нанесення шкоди будівлі, відповідно до діючих будівельних, санітарних та протипожежних норм.

Не з`ясувавши всіх суттєвих обставин справи, що було фактично неможливо без відповідного експертного висновку, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про необхідність задоволення позову, оскільки зважаючи на неможливість, з технічної точки зору, здійснити відповідний демонтаж прибудови та перенесення капітальної стіни будинку, позовні вимоги у відповідній редакції до задоволення не підлягають.

Натомість, під час апеляційного розгляду справи, обґрунтованих мотивів для відхилення експертних висновків, як цього вимагає закон, учасниками справи не надано, а колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Марусяка Володимира Ярославовича задовольнити.

Заочне рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25 квітня 2018 рокускасувати.

Ухвали в справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , треті особи Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні користуванні земельною ділянкою та будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом перенесення капітальної стіни будинку на АДРЕСА_1 зі сторони будинку АДРЕСА_1 на 95 см вліво від межі між будинками без облаштування вікон та демонтажу самочинно збудованої кухні площею 10,4 кв.м., позначеної в технічному паспорті від 06.10.2004 року під літ. 1-4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк