Справа № 484/730/22 Головуюча 1-ї інстанції Маржина Т. В.
Провадження 22-ц/812/74/23 Доповідач апеляційної інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої судді Ямкової О. О.,

суддів - Крамаренко Т. В., Темнікової В. І.,

із секретарем судового засідання: Біляєвої В. М.,

за участю: представника позивачки Кравченка О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану від її імені

адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем,

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В. в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Агрофірма Корнацьких»

про розірвання договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 5,07 га з кадастровим номером :02:000:0087, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

Вказана земельна ділянка перебуває у користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди землі від 1 грудня 2010 року строком на 50 років та з виплатою орендної плати в грошовій фіксованій сумі у щорічному розмірі в 1 585 грн 96 коп. За згодою сторін на умовах договору розрахунок може бути проведений визначеною кількістю сільськогосподарської продукції.

З моменту реєстрації договору у 2012 року відповідач не виплачує орендну плату на користь позивачки, внаслідок чого суттєво порушує умови договору оренди земельної ділянки та інтереси орендодавиці.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила розірвати договір оренди землі укладений 1 грудня 2010 року між нею та ТОВ «Агрофірма Корнацьких».

На поданий позов ТОВ «Агрофірма Корнацьких» надано відзив, в якому представник товариства заперечував проти задоволення позовних вимог, та зазначав, що за умовами пункту 9 договору оренди замість фіксованого розміру орендної плати в 1 585 грн. 96 коп., відповідач сплачує на користь позивачки орендну плату в більшому розмірі, на підтвердження чого додав відомості щодо нарахування, виплати та отримання орендної плати за 2019-2021 роки, в межах позовної давності. Також вказав, що викладені позивачкою у позовній заяві обставини свідчать про її недобросовісну поведінку, оскільки дії щодо розірвання договору суперечать попередній її поведінці щодо прийняття виконання за договором оренди, зокрема, отримання орендної плати за попередні роки.

Представник позивачки на відзив відповідача надав письмову відповідь, в якій вказував, що за умовами договору орендна плата сплачується в грошовій фіксованій сумі, або за згодою сторін визначеною у Додатку 1 кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку щорічно повинна погоджуватися сторонами шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Із відомостей, наданих відповідачем, не вбачається, що позивачка у 2019 та 2020 роках отримувала орендну плату в натуральній формі, у обсягах відповідно до Додатку 1 до договору, а тому із цих відомостей також простежується систематична недоплата орендної плати. Крім того, у разі сплати орендної плати в натуральній формі орендар зобов`язаний був здійснювати оранку присадибної ділянки площею 0,25 га безоплатно, а понад зазначену площу - з оплатою орендодавцем таких послуг, чого ним здійснено не було. Також посилався на те, що позовна давність у даному спорі не може застосовуватися, оскільки позивачем заявлено вимогу про розірвання договору оренди землі, а не вимогу про стягнення коштів в рахунок орендної плати. Крім того, звертав увагу, що дії відповідача щодо виплати орендної плати за 2021 рік представнику позивачки ОСОБА_2 незаконні, оскільки зазначена виплата здійснена на підставі виданої позивачкою довіреності, у якій зазначено, що її видано для отримання орендної плати за оренду земельного паю, а не земельної ділянки, як зазначено в договорі оренди.

Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в яких вказував, що хоча позивачем не надавалась орендарю заява про виплату орендної плати в натуральній формі, проте, враховуючи її майнові інтереси та побажання отримати орендну плату сільськогосподарською продукцією, їй в рахунок орендної плати здійснювався продаж сільськогосподарської продукції, тобто, видаткова операція з продажу товару на відповідну суму, що дорівнювала сумі нарахованої орендної плати. При цьому, Додаток №1 не міститься у переліку документів, які є невід`ємною частиною договору, а зміна розміру орендної плати є за своєю правовою природою додатковою угодою. Крім того, безоплатна оранка та культивація присадибної ділянки не відносяться до натуральної та відробіткової форм оплати та є додатковими за бажанням орендодавця. Щодо виплати орендної плати за довіреністю ОСОБА_2 , то саме позивачка видала довіреність, та ця довіреність стосується спірного договору, оскільки інших правовідносин з оренди землі між сторонами не існує.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач всупереч умовам договору оренди в односторонньому порядку без погодження орендодавця у 2016 році змінив спосіб та форму орендної оплати, сплативши орендну плату лише шляхом видачі сільськогосподарської продукції, що свідчить про неналежне виконання умов вказаного договору щодо сплати орендної плати в грошову вигляді. Водночас, одноразове порушення орендарем обов`язку по сплаті орендної плати у 2016 році не дає підстав для встановлення факту систематичного порушення такого обов`язку, що у свою чергу давало б підстави для розірвання договору оренди. Тому позивачкою не доведено, а судом за результатом дослідження доказів, наданих сторонами, не встановлено систематичного (два і більше) порушення орендарем обов`язку виплати орендної плати, а відтак підстави для розірвання договору оренди відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що порушення відповідачем обов`язку по сплаті орендної плати відбулось лише у 2016 році.

Так суд помилково послався на відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків, як на факт сплати орендної плати відповідачем, оскільки вказані відомості формуються на підставі поданих ним до органів податкової служби даних, та не підтверджують фактичну сплату орендної плати.

Що стосується отримання орендної плати за 2021 рік на підставі виданої позивачкою довіреності від 26 серпня 2021 року на ім`я ОСОБА_2 , то зі змісту вказаної довіреності, вбачається, що вона стосується орендної плати саме земельну частку (пай). За такого незрозуміло, на якій підставі було виплачено ОСОБА_2 орендна плата за оренду земельної ділянки.

Крім того, жодних доказів сплати орендної плати у період з 2012 рік по 2018 рік відповідачем надано до суду не було, із посиланням на пропуск позовної давності, проте пред`являючи позов позивачем не ставилось за мету стягнення орендної плати, а тому до вказаних вимог, на думку представника позивача, позовна давність не застосовуються.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно з положеннями статей 13, 15 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» у зазначеній редакції договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з положеннями статей 21, 22 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що частинами першою і другою статті 651ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зазначила, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

При вирішенні справи судом встановлено, що 1 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» укладено договір оренди землі строком на 50 років, на період з 1 січня 2011 року до 31 грудня 2060 року. Договір зареєстровано у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Кримківській сільській раді 1 березня 2012 року за №00992 (а.с.14,15).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_1 передала ТОВ «Агрофірма Корнацьких» в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,07 га, яка знаходиться на території Кримківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки.

Відповідно до пункту 36 договору зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Пунктом 38 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою або за рішенням суду на вимогу однієї сторони внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Подаючи позовну заяву, як на підставу задоволення своїх вимог, позивачка посилалася виключно на те, що відповідачем неналежно виконуються умови договору оренди землі, а саме з моменту реєстрації договору нею від орендаря жодного разу не отримана орендна плата, передбачена договором.

Так, пунктом 9 договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 1 585 грн. 96 коп. З метою захисту майнових інтересів орендодавця за згодою сторін на умовах, визначених цим договором, розрахунок по орендній платі може бути проведено визначеною кількістю сільськогосподарської продукції. Форма розрахунку за договором (грошова або натуральна) окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру плати, визначеного Додатком 1 до договору, шляхом подання орендодавцем на ім`я орендаря письмової заяви. Така заява подається орендодавцем орендарю 1 вересня року, за який проводиться розрахунок по орендній платі. Якщо протягом року сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися в грошовій формі на суму зазначену а абзаці 1 п. 9 цього договору.

Згідно з п. 11 договору орендна плата вноситься до 26 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі.

Додатком №1 до договору оренди земельної ділянки від 1 грудня 2010 року передбачено форми орендної плати:

грошова (у гривнях) з урахуванням прибуткового податку у розмірі 1 585 грн. 96 коп.,

натуральна: пшениця 1000 кг, ячмінь 1000 кг, соняшник 100 кг, кукурудза (в зерні) 100 кг,

відробіткова: оранка (культивація) присадибної ділянки в розмірі до 0.25 га безоплатно, понад зазначену площу з оплатою орендодавцем вартості таких робіт по цінам, встановленим в господарстві орендаря; грошова допомога на погребіння в розмірі 500 грн. (а.с.16).

Тобто орендна плата у натуральній формі за визначеним у Додатку 1 розмірі можлива лише за погодженням сторін за письмовою заявою орендодавця.

На підтвердження сплати орендарем орендної плати суду було надано відомості про видачу сільськогосподарської продукції за 2016-2021 роки, відомості про виплату готівки від 17 жовтня 2017 року, 20 серпня 2018 року, 15 вересня 2021 року, 11 січня 2021 року, та довідки про нарахування та виплату орендної плати, відповідно до яких ОСОБА_1 отримано орендну плату:

за 2016 рік - в натуральній формі: кукурудзи 200 кг (819 грн. 98 коп.), соняшника 100 кг (1 039 грн. 99 коп.), пшениці 400 кг (1 479 грн. 98 коп.), ячменю 400 кг (1 359 грн. 98 коп.) (а.с.124-126);

за 2017 рік - в грошовій формі в сумі 2 800 грн., а також 585 грн. 24 коп., та отримано 854 грн за 2015 рік (а.с.124,130);

за 2018 рік - в натуральній формі: кукурудзи 200 кг (880 грн. 01 коп.), соняшника 100 кг (1 045 грн. 50 коп.), пшениці 400 кг (2 232 грн. 98 коп.); в грошовій формі 1 600 грн. (а.с.124,127-129,131);

за 2019 рік - в натуральній формі: кукурудзи 200 кг (799 грн. 99 коп.), соняшника 100 кг (840 грн.), пшениці 400 кг (1 884 грн.), ячменю 400 кг (1 868 грн. 02 коп.) (а.с.60,61,64);

за 2020 рік - в натуральній формі: кукурудзи 200 кг (1 360 грн.), соняшника 100 кг (1500 грн.), пшениці 400 кг (2 720 грн.), ячменю 400 кг (2 340 грн.) (а.с.62-64);

за 2021 рік в натуральній формі: соняшника 100 кг; в грошовій формі 5 280 грн. та 1 300 грн. (а.с.65, 66).

Між тим, як встановлено судом та не заперечується сторонами орендодавець не подавала письмово заяву орендарю про погодження форми оплати орендної плати в натуральній формі до 1 вересня року, за який проводиться розрахунок.

Тому, не подаючи заяву про отримання орендної плати в натуральної формі, позивачка отримувала сільгосппродукцію відповідної вартості: у 2019 році на суму 6 698 грн 16 коп., у 2020 року на суму 9 838 грн 50 коп. (а.с.64). Проти її отримування не заперечувала, і як пояснював представник відповідача, видача продукції здійснювалася за бажаннями орендодавців та фактичним продажем товару за його вартістю в рахунок виплати орендної плати.

Безкоштовною оранкою землі відповідач не займався, так як звернень від орендодавці за отриманням такої послуги не мало місця, як не було підстав і для виплати грошової допомоги на погребіння.

Вказане свідчить про те, що орендар змінив спосіб та форму виплати орендної плати на користь орендодавиці, так як видав не лише сільгосппродукцію достатньою вартістю, яка перевищую визначений грошовий розмір орендної плати, але ще і виплатив орендну плату у грошовій формі в сумі, яка значно перевищує розмір плати, визначений за умовами договору оренди.

Протягом дії договору оренди орендарем на користь позивачки видано різного виду сільгосппродукції, яка в частині пшениці та ячменю, за визначеною у Додатку №1 є меншою вантажністю, а в частині соняшника та кукурудзи - є більшою, ніж у додатку, та в підсумку за вартісними показниками в грошовому виразі є в рази більшою, ніж розмір орендної плати, визначеної у договорі у грошовій формі, та, зокрема, виплати орендної плати у 2017 році, 2019-2021 роках у грошовій формі в сумах, які значно перевищують розмір орендної плати у грошовому виразі.

Виплати таких грошових сум підтверджено відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків станом на 18 липня 2022 року, наданого на запит суду за клопотанням відповідача (а.с.153).

За такого, орендарем підтверджено виконання свого обов`язку по виплаті орендної плати на користь ОСОБА_1 у грошовій формі, та у розмірі, який є більшим, ніж у договорі, за 2017 рік, 2019-2021 роки. Крім того відповідачем підтверджена видача позивачці сільгосппродукції на суми, які в натуральному виразі значно перевищують розмір визначеної сторонами орендної плати в грошової формі, в період з 2016 по 2021 роки.

За цих обставин та на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, ґрунтуючись на належно досліджених ним доказах, дійшов вірного висновку про недоведеність порушення прав та інтересів позивачки.

З урахуванням наведеного, не може бути прийнято до уваги посилання представника позивачки на порушення її прав, яке виразилося у видачі орендної плати в натуральному виразі, замість грошового, за відсутністю її заяви та у частині продукції, яка є меншою, ніж зазначено у Додатку №1. Ці посилання, насамперед, протирічать доктрині про заборону суперечливої поведінки сторони, яка полягає в тому, що ніхто не повинен діяти всупереч своїй попередній поведінці. Так, при подачі позову про порушення прав позивачки, у його змісті представник позивачки посилався на не отримання нею (жодного разу) орендної плати протягом строку дії договору оренди. В той же час у доводах апеляційної скарги вже не заперечував факт видачі орендної плати, але зазначав про неналежне виконання орендарем свого обов`язку, яке полягало у видачі орендної плати в натуральній формі невідповідної кількості та без подачі заяви, а також виплаті грошей на користь представника за довіреністю невідповідного змісту. Навпаки, протягом тривалого часу мала місце відсутність заперечень з боку орендодавиці на отримання орендної плати в натуральній формі, в тому числі в межах позовної давності при подачі позову. Не пред`явлено і вимог про стягнення будь-якої заборгованості по орендної платі, враховуючи доводи апелянта про наявність заборгованості.

Намагання представника позивачки в суді апеляційної інстанції зібрати додаткові докази про можливість відсутності сплати орендної плати відповідачем на її користь за даними податкової служби, при одночасному заперечені достовірності наданих цією ж службою даних на запит суду першої інстанції за клопотанням іншої сторони, свідчать про відсутність у сторони обґрунтованості обставин, зазначених нею у позові та змісті апеляційної скарги, та її небажанні особисто отримати повторні дані за наявності можливості та відсутності перешкод.

Не має значення посилання представника позивачки на зміст виданої нею довіреності на отримання орендної плати, оскільки видана довіреність позивачкою на ім`я особисто визначеної нею особи, на отримання на її користь орендної плати від відповідача, з яким укладено лише один договір оренди, і, за такого, помилкове вказання земельного паю замість ділянки, не впливає на виконання орендарем обов`язку з виплати орендної плати.

Відтак, твердження представника позивачки у апеляційній скарзі стосовно недобросовісності орендаря щодо перегляду та систематичності виплати орендної плати є безпідставними та такими, що суперечать матеріалам справи, а на їх підтвердження позивачем та представником не лише не наведено обґрунтувань, але ще і не надано письмових доказів.

За наведеного та встановивши, що відповідач розраховується з позивачкою по орендній платі в натуральній та грошовій формі у розмірі більшому, ніж встановлено у договорі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для розірвання договору оренди у відповідності до статей 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі».

Оскільки такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, то не вбачається підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги позивачки та її представника зводяться до помилкового розуміння норм матеріального права, переоцінки обставин, вірно встановлених та оцінених судом першої інстанції, і на законність судового рішення у справі не впливають.

За таких обставин, і відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від її імені адвокатом Кравченком Олександром Сергійовичем залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді: Т. В. Крамаренко

В. І. Темнікова