Номер провадження: 22-ц/813/1361/23
Справа № 507/810/20
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Комлевої О.С.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

представника УВДФ в Одеській області ФСС України - Чуханенка Р.А.,

розглянувши в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

29.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - родинних відносин та стягнення страхової виплати (т.1, а.с.2-5).

В подальшому позивач просив залишити без розгляду позовні вимоги про стягнення страхової виплати та змінив предмет позову, у зв`язку з чим просив встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із донькою ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.86).

В обґрунтування вимог, позивач вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року сталася пожежа в будівлі, де розміщений Інститут морської біології НАН України та Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Троїцька, 25, внаслідок чого кількість потерпілих склала 15 осіб, із них 10 - із смертельним наслідком.

В результаті пожежі загинула донька позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , від 24.12.2019 року (т.1, а.с.11).

24.02.2020 року позивачу відмовлено у виплаті одноразової допомоги, оскільки його донька була зареєстрована та працювала в м. Одесі та порадили звернутися до суду із заявою про встановлення факту сім`ї з померло.

Позивач посилався на те, що дочка їздила на будні дні у м. Одесу на роботу, а на вихідні дні приїжджала до своїх батьків, де вони разом спільно проживали та вели спільне господарство, мали спільний побут, тому він, його дружина та його донька були однією сім`єю, які спільно проживали, пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. В свою чергу, батьки у будні дні приїжджали до своєї доньки жити у м. Одесу та допомагали з побутом. Встановлення факту необхідне для отримання страхового відшкодування.

Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 17.05.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (т.1, а.с.238-239).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17.05.2021 року, та просить ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.1, а.с.250-253).

У відзиві на апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області просить рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17.05.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (т.2, а.с.10-19).

Вирішуючи питання про слухання справи в режимі відеоконференції, за участю представника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області - Чуханенка Р.А.,колегія суддів виходить із того, що за заявою представника відповідача (т.2, а.с.42-47), ухвалою колегії суддів від 09.01.2023 року розгляд справи був призначений в режимі відеоконференції (т.2, а.с.48), про що учасники справи були належним чином повідомлені (т.2, а.с.49-54).

Разом з тим, інші учасники справи заяви про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав суду не надали.

Колегія суддів також враховує заяву ОСОБА_1 , яка надійшла до Одеського апеляційного суду 11.01.2023 року про розгляд справи за його відсутності (т.2, а.с.55).

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції понад півроку (т.2, а.с.4), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила слухати дану справу в режимі відеоконференції, у відсутність заявника апеляційної скарги та третьої особи, за участю представника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області - Чуханенка Р.А.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що докази, які були наведені позивачем, не можуть бути визнані допустимими, оскільки не доводять факту спільного проживання, пов`язаності спільним побутом та наявності взаємних прав то обов`язків в розумінні ст.3 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, під час виконання трудових обов`язків у Державному вищому навчальному закладі «Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу», працюючи секретарем-друкаркою, внаслідок нещасного випадку ІНФОРМАЦІЯ_4 року загинула ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (т.1, а.с.11).

Відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався ІНФОРМАЦІЯ_4 року о 10 год. 12 хв. у Державному вищому навчальному закладі «Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу» та Державній установі «Інститут морської біології НАН України» внаслідок пожежі, вбачається, що комісією, утвореною наказом Державної служби України з питань праці від 10 грудня 2019 року проведено спеціальне розслідування групового нещасного випадку, який стався ІНФОРМАЦІЯ_4 року із працівниками зазначеного навчального закладу, внаслідок пожежі, кількість потерпілих встановлено 15, із них 10 - зі смертельним наслідком, у тому числі загинула ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка працювала секретарем-друкаркою у вищезазначеному закладі (т.1, а.с.22-42).

Із свідоцтва про народження вбачається, що батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1, а.с.20).

За змістом положень ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

У відповідності до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, для визнання повнолітньої особи членом сім`ї іншої повнолітньої особи необхідно встановити, окрім кровного споріднення осіб, факти їх спільного проживання, пов`язаності спільним побутом, наявності спільних прав та обов`язків.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3 червня 1999 року у справі №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.і.

Так, відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.10). Із договору купівлі-продажу квартири від 28 лютого 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 придбала у власність вищевказану квартиру (т.1, а.с.122). Відповідно до довідок Державного вищого навчального закладу «Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу» ОСОБА_3 займала посаду секретаря-друкарки та отримала заробітну плату за період 01.01.2018 року по 31 грудня 2018 року в розмірі 45755 грн. 34 коп., за період із 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 51250 грн. (т.1, а.с.170-172).

Разом з тим, із копій паспортів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що зареєстроване місце проживання останніх є с. Гвоздавка Друга Подільського (колишнього Любашівського) району Одеської області (т.1, а.с.6-8).

За довідкою №243 від 13.02.2020 року Гвоздавського старостинського округу Зеленогірської селищної ради Одеської області, яка видана ОСОБА_1 , мешканцю АДРЕСА_2 , до складу його сім`ї входить: дружина - ОСОБА_2 та теща ОСОБА_4 (т.1, а.с.13).

Відповідно до довідки Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області від 03 лютого 2020 року, ОСОБА_3 систематично приїжджала до своїх батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с. Гвоздавка Друга: щоп`ятниці та до понеділка, де допомагала їм у веденні спільного домашнього господарства (т.1, а.с.12).

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення свідків - мешканців села Гвоздавка Друга: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили той факт, що ОСОБА_3 по вихідним дням систематично приїжджала до батьків в с. Гвоздавка Друга, допомагала по господарству, влітку більше вона була в батьків, а взимку більше батьки їздили до неї в м.Одесу (т.1, а.с. 18-19).

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Однак, будь-яких доказів на підтвердження ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на придбання житла позивачем до суду надано не було.

Стосовно доводів апелянта про те, що ОСОБА_3 не створила свою сім`ю, отже продовжила залишатися членом сім`ї свої батьків, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що дійсно, відповідно до п.2 ч.2 ст.2 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає, але у відповідності до ч.1 ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 була особою повнолітньою, працевлаштованою.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з тим, що у відповідності до ст.3 СК України права члена сім`ї може мати і одинока особа.

Як вже зазначалось раніше, ОСОБА_1 проживав разом із дружиною ОСОБА_2 та тещею ОСОБА_4 у АДРЕСА_2 (т.1, а.с.13), а ОСОБА_1 згідно паспорту була зареєстрована в АДРЕСА_1 , тобто окремо від своїх батьків. Крім того, остання працювала у ДВНЗ «Одеський коледж економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу» у м.Одесі, де згідно інструкції був п`ятиденний робочий день, з 8-ми годинним робочим днем (т.1, а.с.15-16).

Приїзд до батьків на вихідні дні не може розцінюватись рівноцінно проживанню разом з батьками однією сім`єю, оскільки проживання окремо не заперечує можливості відвідування батьків по бажанню або у разі необхідності.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що дійсно свою заробітну плату ОСОБА_3 витрачала на свої потреби, проте її не вистачало для задоволення усіх її потреб, крім того вказує на те, що самостійно вона не могла придбати собі житло, і гроші на покупку житла були позичені батьками. Як було вказано вище, у матеріалах справи наявний договір-купівлі продажу квартири у АДРЕСА_1 , укладений між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_3 (т.1, а.с.122-125).

Однак апелянтом не надано доказів, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали джерела надходження коштів та можливість утримувати доньку, а також доказів такого утримання.

Більше того, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 придбала квартиру не для спільного проживання батьків із донькою, а для власного проживання.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.1-3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 17 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.01.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева