Справа № 214/5983/16-ц
2/214/130/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 січня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Собченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2016 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 12740 грн. 50 коп. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.07.2015 року, яка виникла у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно його умов та в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 27.07.2015 року відповідач отримала кредит у розмірі 9135 грн. 89 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими банком Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком Кредитний договір. Однак, відповідач своїх обов`язків по своєчасному погашенню кредиту та по сплаті відсотків належним чином не виконувала, у результаті чого станом на 11.10.2016 року утворилась вказана вище сума заборгованості. Разом з тим, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати у розмірі 1378 грн. 00 коп.

21 лютого 2017 року заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено повністю.

Ухвалою суду від 23.04.2021 року вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, разом із позовною заявою надавав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач також надала до суду заяву, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказала, що позивачем не надано первинних документів на підтвердження наявної заборгованості. Також зазначила, що в матеріалах справи відсутня Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості, на яку суд посилався у заочному рішенні від 21.02.2017 року, а надана позивачем Анкета-заява б/н від 01.06.2011 року не містить інформації про отримання нею кредитної картки, відсутній номер карткового рахунку, дата його відкриття, строк та умови кредитування, інформація щодо відсоткової ставки, розміру штрафних санкцій та строку повернення кредиту.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Так, 01 червня 2011 року відповідач стала клієнтом позивача підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та підтвердивши свою згоду на те, що підписана Анкета-заява, Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку складають укладений між нею та позивачем Договір про надання банківських послуг (далі Кредитний договір), згідно якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі та на умовах визначених укладеним договором, а відповідач зобов`язалась своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати відсотки(а.с.5,7-30).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Зобов`язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Судом, із розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, встановлено, що станом на 11.10.2016 року заборгованість відповідача за договором б/н від 27.07.2015 року становила 12740 грн. 50 коп., з яких: 7981 грн. 72 коп. заборгованість за кредитом; 1266 грн. 98 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2554 грн. 08 коп. заборгованість за пенею та комісією; 937 грн. 72 коп. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с.4).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, згідно наданої банком копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг б/н від 01.06.2011 року, відповідачем виявлено бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна». Проте позивачем не надано до суду доказів на підтвердження факту отримання відповідачем банківської картки, доказів встановлення та/або зміни кредитного ліміту на картці, оскільки Анкета-заява містить лише відмітку ОСОБА_1 про бажаний розмір кредитного ліміту, а також доказів отримання кредитних коштів та користування ними.

Матеріали справи також містять копію Генеральної угоди від 27.07.2015 року (а.с.6), проте суд не бере її до уваги та не досліджує такий доказ, оскільки копія зроблена таким чином, що є неможливим розібрати текст угоди. У зв`язку із чим, суд вважає не доведеним нарахування штрафу, згідно умов Генеральної угоди. Разом з тим, долучена до матеріалів справи копія Анкети-заяви не містить умов кредитування, як то суми кредиту, розміру відсотків за користування кредитними коштами, строків погашення, штрафних санкцій за порушення виконання умов договору, тощо. Відтак суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків, пені та комісії. Проте рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Так, підписана сторонами Анкета-заява від 01.06.2011 року не містить умови договору про розмір відсотків та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Наданий позивачем до матеріалів справи Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, не містить підпису відповідача та матеріали справи не містять інших підтверджень, що саме ці Умови та правила, надані позивачем до позовної заяви, розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась саме із ними, підписуючи заяву від 01.06.2011 року.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.06.2011 року) до моменту звернення до суду із даним позовом (24.10.2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи, Умови та правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

Суд вважає, що Тарифи, Умови та правила, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 червня 2011 року шляхом підписання заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору, у тому числі як відсотки так і відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сум нарахованих пені та комісії.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір, сплачений за подання до суду позовної заяви суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 554, 610, 623, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 137, 141, 263-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.