23.01.2023 Єдиний унікальний номер 205/9291/21
Номер провадження: 2з/205/60/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне житлово експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, про визнання права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне житлово експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, про визнання права користування житловим приміщенням.

Представник позивача звернулась да суду із клопотанням про забезпечення позову, в якому просить суд забезпечити позов шляхом заборони до закінчення розгляду справи по суті власнику жилого приміщення та/або уповноваженим ним органам, а також, будь яким іншим особам, які діють від імені власника та/або уповноваженим ним органів, здійснювати будь які заходи та вчиняти будь які дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири АДРЕСА_1 .

Вказане клопотання вмотивовано тим, що станом на день подання вказаної заяви про забезпечення позову уповноважені особи власника фактично вчинюють дії щодо виселення позивача із займаного ним спірного житлового приміщення.

Дослідивши матеріали цивільної справи у межах вирішення заяви представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суддя дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на захист матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують реальне виконання судового рішення.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, робити висновки про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, а лише надає суду повноваження запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, у тому числі, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання за нею право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, відповідно до заявлених позовних вимог, між сторонами існує спір щодо користування вказаним нерухомим майном, як житловим приміщенням. При цьому з матеріалів справи вбачається, і сторонами не заперечувався той факт, що саме позивач з 2011 року вселилась у таку квартиру, та використовує її як постійне місце свого проживання.

У справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні від 02 грудня 2010 року, установивши порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція), зазначив, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Беручи до уваги, що забезпечення позову є заходами охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реалізацію виконання можливого позитивно прийнятого рішення, суд вважає, що в даному випадку забезпечення позову може полягати у забороні власнику жилого приміщення та/або уповноваженим ним органам, а також, будь яким іншим особам, які діють від імені власника та/або уповноваженим ним органів, здійснювати будь які заходи та вчиняти будь які дії, спрямовані на фактичне виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по даній цивільній справі.

Адже у випадку не вжиття таких заходів забезпечення позову, виконання можливого позитивного рішення суду буде значно ускладнено, оскільки позивача може бути позбавлено можливості користуватись таким приміщенням та виселено, тобто відбудеться втручання у її конвенційне право на житло, і відновлення якого може потребувати ініціації ще одного судового провадження про вселення.

Вжиті судом заходи забезпечення позову є заходами тимчасового характеру, узгоджуються з предметом та підставами позову, і в даному випадку не порушують права власника на володіння спірним майном, а лише встановлюють певну заборону на вчинення певних дій відносно позивача на час розгляду даної справи судом.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Комунальне житлово експлуатаційне підприємство «Центральний» Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, про визнання права користування житловим приміщенням, задовольнити.

2. Заборони власнику та/або уповноваженим ним органам, а також, будь яким іншим особам, які діють від імені власника та/або уповноваженим ним органів, здійснювати будь які заходи та вчиняти будь які дії, спрямовані на фактичне виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із квартири АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду

3. Копію ухвали після її постановлення надіслати всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Ухвала також може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя: Д.В. Мовчан

.