Провадження № 2/161/194/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі: головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі судових засідань Гичці М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Боричевського В.М., Маркевич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку справу за позовом адвоката Лупини Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду звернувся адвокат Лупина О.М. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі.

Позов обґрунтовує тим, що наказом № 865-к від 27.12.2012 року ПАТ «Волиньобленер?го», ОСОБА_1 з 28 грудня 2012 року було прийнято на роботу на посаду інженера з якості 2 категорії служби нагляду за експлуатацією ПАТ «Волиньобл?енер?го».

Наказом № 1195-к від 17.09.2019 року ПрАТ «Волинь?обл?енер?го» ОСОБА_1 переведено на посаду інженера з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПАТ «Волиньобл?енер?го». Наказом № 481-к про припинення трудового договору (контракту) від 26.07.2022 року по ПрАТ «Волинь?обл?енер?го» ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Підставами звільнення стали: службова записка директора технічного ОСОБА_3 від 05.07.2022 року; акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці на 2 аркушах; письмові пояснення ОСОБА_1 ; службова записка директора технічного Сухнацького Б.М. від 22.07.2022 року. ОСОБА_1 вважає звільнення з роботи згідно з Наказом № 481-к від 26.07.2022 року незаконним, проведеним без належних підстав, таким, що грубо порушує його право на працю.

18 липня 2022 року позивач надав відповідачу власні пояснення у виді доповідної записки щодо поставлених запитань, з яких випливає, що в зазначені години ним було проведено поточний огляд 70 об`єктів Товариства, а саме ЗТП, РП та ТП, що підтверджено фото звітом на 70 аркушах.

26.07.2022 року відповідачем було видано спірний Наказ № 481-к про припинення трудового договору (контракту), яким позивача звільнено з роботи за прогул без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України, нібито за допущений прогул 01 та 04 липня 2022 року. На підтвердження виконання позивачем своїх безпосередніх посадових обов`язків, зокрема 01 та 04 липня 2022 року, він у складі доповідної записки надав відповідачу фотографічні зображення із зафіксованим часом їхнього виготовлення. Незважаючи на надані фотоматеріали, що підтверджують факт належного виконання позивачем своїх безпосередніх посадових обов`язків, відповідачем було прийнято незаконне рішення про звільнення позивача з роботи, нібито за допущений ним прогул. Крім того, відповідно до п. 1.3 Посадової інструкції № 120 Інженера з якості І категорії служби нагляду за експлуатацією призначається, переміщається та звільняється посадова особа генеральним директором за поданням начальника СНЕ, погодженням директора техніч?но?го. Водночас, серед підстав звільнення відсутній документ, який свідчить про наявність подання на звільнення позивача, зробленого начальником СНЕ. Таким чином, порядок, передбачений внутрішніми документами відповідача, також не дотримано.

А тому просить, визнати незаконним та скасувати наказ ПрАТ «Волинь?обл?енер?го» № 481-к «Про припинення трудового договору (контракту)» від 26.07.2022 року. Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПАТ «Волиньобл?енер?го». Стягнути з ПАТ «Волиньобл?енер?го» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 13.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

30.09.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача вказав, що 7 грудня 2012 року між ПрАТ «Волиньобленерго» та працівником - ОСОБА_1 , було укладено трудовий договір, за яким працівник з 28 грудня 2012 року на посаді інженера з якості 2 категорії служби нагляду за експлуатацією, зобов`язувався виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а роботодавець зобов`язувався виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (копія виписки з наказу: М° 865-к від 27.12.2012 року про прийняття на роботу). 27 грудня 2012 року роботодавцем, до початку роботи, було ознайомлено працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також з положеннями колективного договору, про що зроблено відповідні відмітки в журналі ознайомлення працівників ВАТ «Волиньобленерго» (на даний час ПрАТ «Волиньобленерго») з колективним договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку і що відповідає приписам ст. 29 К3пП України. 17 вересня 2019 року ОСОБА_1 , у відповідності до наказу N° 1195-к було переведено на посаду інженера з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією. 20 грудня 2019 року загальними зборами (конференцією) трудового колективу Товариства було схвалено проект Колективного договору між власником (роботодавцем) та трудовим колективом ПрАТ «Волиньобленерго» на 2020 рік, роботодавцем було ознайомлено працівника з новим Колективним договором, що діє і до тепер. У відповідності до 5.6. Колективного договору Товариства тривалість робочого дня або зміни визначається Правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіком змінності, з дотриманням встановленої тривалості робочого часу. Однак, 01.07.2022 і 04.07.2022 комісія, з представників роботодавця, склала акти про те, що інженер з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПрАТ «Волиньобленерго» ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни у формі прогулу. У своїй доповідній записці від 05.07.2022 ОСОБА_1 стверджував, що він 01 липня 2022 був на роботі цілий день, а робоче місце залишав, щоб відвівати банкомат або кавомат. 04.07.2022, як пояснив ОСОБА_1 , він не був на роботі, бо працював в обласній раді. Проте, вже 18 липня 2022 ОСОБА_4 кардинально змінив свої пояснення щодо причин відсутності на роботі, надавши фото, які, нібито, вказують на те, що 01 та 04 липня він відвідував деякі електричні підстанції. У зв`язку з тим, що зйомка проводилася на службовий фотоапарат, ПрАТ «Волиньобленерго» самостійно за допомогою спеціальних програм провів аналіз метаданих вказаних файлів та встановив, що справжня дата зйомки не 01, не 04 липня, а 14.07.2022. А також технічний журнал, що є основним документом, який характеризує стан експлуатованих об`єктів не містить відображення результатів відвідування будівель а споруд інженером з якості ОСОБА_1 01 та 04 липня 2022 року. А тому, вважають позов безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення.

05.10.2022 на електронну адресу суду надійшла відповідь на відзив, де представник позивача додатково вказав, що безпосередній керівник позивача, начальник Служби нагляду за експлуатацією, Шай?де? ОСОБА_5 , був обізнаний з причинами відсутності позивача на робочому місці, саме з ним позивач узгоджував план роботи та без?по?се?редньо йому звітувався за фактом її виконання, як 01 та 04 липня 2022 року, так і в будь-який інший день. Шай?де? ОСОБА_5 не залучався до складання зазначених актів, а також дізнався про їх існування лише після звільнення позивача з роботи. Доповідну записку від 05.07.2022 взагалі не слід брати до уваги через те, що цього дня ОСОБА_1 з дозволу адміністрації був майже весь день присутній при проведення складної хірургічної операції своєї собаки, а також здоров`я самого позивача також був далеким від нормального, оскільки позивач потрапив на стаціонарне лікування до КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» вже 08 липня, того дня позивач дійсно відвідував обласну раду протягом своєї обідньої перерви. Твердження про те, що справжня дата зйомки 14.07.2022, то воно ґрунтується виключно на припущеннях.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що працює в ПрАТ «Волиньобленерго» технічним директором, під його керівництвом ОСОБА_1 працював з 2019 року. Зауваження почали з`являтися за останні півроку до звільнення. Повною мірою ОСОБА_1 свої посадові обов`язки не міг виконувати постійно перебуваючи на робочому місці. У зв`язку з порушенням факту трудової дисципліни підприємства ОСОБА_1 , а саме відсутність на робочому місці без будь-яких пояснень, заздалегідь не попередивши про свою відсутність, 01 і 04 липня 2022 складались акти, ініціатором складання яких був він. ОСОБА_1 неодноразово повідомляли, що при відсутності на робочому місці, будуть складати акти. При складанні акту 01 і 04 липня, ОСОБА_7 передав, що не було встановлено місце перебування ОСОБА_1 . Про складання акту від 1 липня, ОСОБА_1 повідомили 04 липня усно. В кабінеті генерального директора у його присутності і ОСОБА_8 , ОСОБА_1 нічого не говорив, що здійснював огляд об`єктів, а навпаки, просив вибачення і просив, щоб його залишити на роботі, що більше таке не повториться.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_1 працював під його безпосереднім керівництвом. Дана робота має не врегульований виїзний характер. Постійно перебуваючи в офісі, ОСОБА_1 не міг належним чином виконувати свої обов`язки, він відповідав за контроль за будівельними частинами виробничих, адміністративних приміщень, ЗТП, РП, технічний нагляд за реконструкціями. Про складання акту за прогул, він був поставлений перед фактом, коли акт вже був складений. 01 липня ОСОБА_7 був на виїзді, тому йому невідомо, де був ОСОБА_1 , а 04 липня ОСОБА_1 повідомив Службу, що знаходиться в районі вулиці Львівська, в Міській філії.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_9 за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 07.10.2022 №22/4 КТ-39 пояснив, що реальною датою створення тридцяти шести файлів є 14.07.2022, що отримана із сигналами GPS, а решти сорока дев`яти файлів є дата 11.07.2022.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили задовольнити.

Представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову, з підстав наведених у відзиві.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши в судовому засіданні наявні письмові докази, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 28 грудня 2012 року прийнято на посаду інженера з якості 2 категорії служби нагляду за експлуатацією ПАТ «Волиньобленерго», згідно виписки наказу про прийняття на роботу від 27.12.2012 №865-к (а.с.8).

Наказом від 17.09.2019 №1195-к ОСОБА_1 було переведено на посаду інженера з якості 1 категорії (а.с.77)

Згідно акту про відсутність працівника на роботі від 01.07.2022 15.45 комісія у складі директора технічного ПрАТ «Волиньобленерго» Богдана Сухнацького, начальника відділу кадрів Тетяни Карпук та провідного інженера відділу економічної безпеки та захисту інформації ОСОБА_10 склали акт про те, що інженер з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПрАТ «Волиньобленерго» ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни у формі прогулу (був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а саме з 09:00 год. до 12.30 год. та з 13.15 год до 15.45 год без поважних причин заздалегідь не попередивши про свою відсутність (а.с.105).

04.07.2022 о 17.00 год комісія у складі директора технічного ПрАТ «Волиньобленерго» Богдана Сухнацького, начальника відділу кадрів Тетяни Карпук та юрисконсульта загально-правового відділу Оксани Корець, склали акт про те, що інженер з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією ПрАТ «Волиньобленерго» ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни у формі прогулу (був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а саме з 09:20 год. до 12.30 год. та з 13.15 год до 17.00 год без поважних причин заздалегідь не попередивши про свою відсутність (а.с.106).

Відповідно до наказу ПрАТ «Волиньобленерго» №481-к від 26.07.2022, ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера з якості 1 категорії за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с.11).

Згідно повідомлення від 11.07.2022 №13/5 - ПрАТ «Волиньобленерго» пропонувало у строк до 18.07.2022 ОСОБА_1 надати письмові пояснення причини відсутності на роботі у такі дні: 27.06.2022 з 10.30 до 12.30 год та з 13.15 до 17.00 год; 28.06.2022 з08.00 до 12.30 год та з 13.15 до 17.00 год; 29.06.2022 з 10.30 до 12.30 год та з 13.15 до 1.00 год; 30.06.2022 з 08.00 до 12.30 год та з 13.15 до 17.00 год; 01.07.2022 з 09.00 до 12.30 год та з 13.15 до 5.45 год; 04.07.2022 з 09.20 до 12.30 год та з 13.15 до 17.00 год. (а.с.12).

В доповідній записці від 18.07.2022 ОСОБА_1 вказує, що у зазначені години проводив поточний огляд 70 об`єктів товариства, а саме ЗТП, РП та ТП, фото яких додаються (а.с.10).

Надаючи свою правову оцінку правомірності винесенню наказу про звільнення позивачу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 статті 21 КЗпП України Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до статті 139 КЗпП України Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП України визначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю.

У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Відповідно до ст.142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням роботодавця і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил.

У деяких галузях економіки України для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Статтею 147-1 КЗпП України визначено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Позивач мотивує позов тим, що звільнення позивача відбулося незаконно, без належних на те підстав.

Відповідно до п.5.6 Колективного договору ПрАТ «Волиньобленерго», схваленого загальними зборами (конференцією) трудового колективу 20.12.2019 р. тривалість робочого дня або зміни визначається Правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіком змінності, з дотриманням встановленої тривалості робочого часу (а.с.56).

Згідно п. 5.1.3 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПрАТ «Волиньобленерго», визначено час початку і закінчення роботи, перерву на обід таким: а)робочий день для апарату управлінця, служб, цехів, відділів, структурних одиниць (філій) Товариства: понеділок - четвер: з 8.00 год. до 17.00 год., п`ятниця: з 8.00 год. до 15.45 год., перерва на обід щоденно: з 12.30 год. до 13.15 год.; б) перерва на обід не включаться в робочий час і може використовуватися працівниками на власний розсуд.

ОСОБА_1 було ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку, з положеннями колективного договору, що підтверджує його підпис в журналі ознайомлення працівників ВАТ «Волиньобленерго» (а.с.81).Жодних заперечень стосовно робочого місця та графіку роботи позивач не висловлював, а отже погодився працювати на умовах такого режиму та робочого місця.

До позиції представника позивача про те, що покладені на позивача обов`язки відповідно до Положення про службу нагляду за експлуатацією та Посадової інструкції №120 інженера з якості 1 категорії служби нагляду за експлуатацією, не могли виконуватися позивачем виключно перебуваючи на робочому місці, оскільки вони нерозривно пов`язані з перевіркою технічного стану всіх об`єктів, як належать відповідачу, суд ставиться критично, оскільки спір стосується виключно порушення позивачем режиму (графіку) роботи, а не безпосередньо виконання ним трудових обов`язків.

Як працівник, позивач міг би оспорювати покладення на нього посадових обов`язків, однак у будь-якому випадку він зобов`язаний дотримуватись режиму робочого часу та не порушувати його. Із графіком роботи та місцем знаходження робочого місця позивач належним чином ознайомлений та ця обставина ним не заперечується.

Проте у справі встановлено, що позивач проігнорував встановлений роботодавцем режим роботи, оскільки був відсутній на робочому місці 01 липня 2022 та 04 липня 2022 року більше трьох годин, допустивши тим самим прогул, який слугував підставою для застосування відповідачем положень ч.4 ст.40 КЗпП України та звільнення позивача.

Прогулом без поважних причин вважається відсутність на робочому місці без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. Пунктом 22 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 р. № 9 (надалі також - Постанова № 9) передбачено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами З, 4. 7, 8 ст.40 п.І ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Звільнення на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків за своєю природою є дисциплінарним стягненням, а тому має проводитись із дотриманням вимог трудового законодавства України щодо порядку застосування дисциплінарних стягнень, утому числі статей 147, 148. 149 КЗпП України.

Верховний Суд у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 висловив правовий висновок, згідно якого при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Виходячи із зазначеного, звільнення за прогул допускається за відсутності працівника на роботі виключно без поважних причин, однак в разі наявності поважних причин відсутності таке звільнення недопустиме. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.

Судом встановлено, що відповідне попередження роботодавця в установленому порядку про відсутність на роботі 01.07.2022 року та 04.07.2022 року позивачем не здійснювалось, що підтвердилось також поясненнями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Строки, передбачені ст. 148 КЗпП України, відповідачем не порушено, оскільки вчинення працівником порушення трудової дисципліни у формі прогулу було здійснено 01 і 04 липня, а дисциплінарне стягнення застосовано 26.07.2022 року, тобто не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника з роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці, та накладено не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було запропоновано в усній формі надати свої пояснення про причині відсутності на робочому місці, а також надіслано повідомлення від 11.07.2022 про необхідність надання письмових пояснень про причини відсутності на роботі (а.с.12).

Належить зазначити про суперечливість позицій сторони позивача щодо поважності причин відсутності на робочому місці, так в доповідній записці від 05.07.2022 ОСОБА_1 зазначив, що 01.07.2022 року міг бути збій системи, коли він ходив до банкомату або кавомату, а 04.07.2022 робота в обласній раді (а.с.108). А 18.07.2022 ОСОБА_1 надіслав доповідну записку, де вказав, що у зазначені години проводив поточний огляд 70 об`єктів товариства, а саме ЗТП, РП та ТП, фото яких додаються.

До фотокарток, як доказу виконання ОСОБА_1 своїх безпосередніх посадових обов`язків, зокрема 01.07.2022 та 04.07.2022 року, суд ставиться критично, оскільки згідно висновку експерта за результатами проведення комп`ютерно-технічної експертизи від 07.10.2022 №22/4 КТ-39 реальною датою створення тридцяти шести файлів (фотознімків) є 14.07.2022, що отримана із сигналами GPS, а решти сорока дев`яти файлів (фотознімків) є дата 11.07.2022, а не 01.07.2022 або 04.07.2022 (а.с.143-173). Крім того, в технічному журналі ПрАТ «Волиньобленерго» не міститься жодної відмітки про результати відвідування будівель та споруд ОСОБА_1 01 та 04 липня 2022 року (а.с.109-118).

Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність відсутності позивача на роботі 01.07.2022 та 04.07.2022, матеріали справи не містять.

Крім того, позивач не спростовує факти невиходу на роботу 01.07.2022 року, а саме з 09:00 год. до 12.30 год. та з 13.15 год до 15.45 та 04.07.2022, а саме з 09:20 год. до 12.30 год. та з 13.15 год до 17.00 год., доказів його присутності (виходу) на робочому місці не надає.

Зазначене у своїй сукупності спростовує позицію сторони позивача щодо виконання позивачем своїх посадових обов`язків 01.07.2022 з 09.00 год до 12.30год та з 13.15 год до 15.45 год та 04.07.2022 з 09.20год до12.30 год та з 13.15 год до 17.00год.

Отже, на підставі досліджених у справі доказів суд вважає доведеним факт прогулу позивачем 01 липня 2022 року та 04 липня 2022 року без поважних причин, а розпорядження відповідача про звільнення ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України законним.

Інші, наведені у відповіді на відзив відповідача, доводи не спростовують допущення позивачем порушення трудової дисципліни і вчинення ним прогулу.

Таким чином, дисциплінарне стягнення до позивача застосоване з дотриманням вимог ч. 1 ст. 147-1 КЗпП України.

Згідно із ч.3 ст.12 КЗпП України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 КЗпП України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням встановлених судом обставин та зібраних по справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог про визнання наказу відповідача про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову адвоката Лупини Олександра Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 30.01.2023.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк