Справа № 185/7809/22
Провадження № 2/185/391/23
У Х В А Л А

25 січня 2023 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Падафи А.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу ЄУ № 185/7809/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа ЄУ № 185/7809/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача підтримав письмове клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як є рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме постанова Дніпровського апеляційного суду у справі № 185/1314/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, якою в задоволенні позову відмовлено. Зазначив, що предметом позову в даній справі і справі № 185/1314/21 є домоволодіння АДРЕСА_1 , яке в обох випадках позивач прохає визнати спільним сумісним майном подружжя.

Представник позивача, позивач в судовому засіданні в задоволенні клопотання просили відмовити, так як предмет позовів різний, в справі № 185/1314/21 позивач просила визначити її частку в спільному майні подружжя, вважаючи домоволодіння спільним майном, але воно таким не було визнано, тому в цьому позову вона просить визнати спірне домоволодіння спільним майном подружжя.

Третя особа надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду у справі № 185/1314/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, якою в задоволенні позову відмовлено, позивач просила визнати за нею право власності у розмірі 1/2 частки у спільному сумісному майні подружжя з померлим ОСОБА_5 , яке розташоване по АДРЕСА_1 та встановити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у спірному майні складає Ѕ. Мотивуючим свої вимоги тим, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власність подружжя, так як після його спільного будівництва в період шлюбу, 08 січня 2013 року за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що розташовано по АДРЕСА_1 , а саме на: садибний житловий будинок «А» загальною площею 59,4 кв.м, житловою 27.6 кв.м; убиральню «В» площею 1,1 кв.м; трубчатий колодязь; сарай «Е» площею 1,2 кв.м; теплицю площею 36,5 кв.м; котельню «Г» площею 6,4 кв.м; душ «Д» площею 1,3 кв.м; огорожу 2-5 (залізобетон); теплицю площею 65,8 кв.м.; мансарду «МС».

Дніпровський апеляційний суд зазначив, що з матеріалів справи вбачається, що більша частина побудов, серед яких житловий будинок, котельня, убиральня, літній душ, сарай, теплиці, були здійснені до реєстрації шлюбу, у 1981 році та 1987 році. Вирішуючи спір, суд першої інстанції на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, залишив без уваги той факт, що позивачем не доведено того факту, що після реєстрації шлюбу за спільні грошові кошти було побудовано: житловий будинок з мансардним поверхом АДРЕСА_1 загальною площею 59,4 кв.м, житловою площею 27,6 кв.м, котельня «Б» площею 3,9 кв.м, убиральня «В» площею 1,1 кв.м, трубчатий колодязь, сарай «Е» площею 1,2 кв.м, теплиця площею 36,5 кв.м, котельня «Г» площею 6,4 кв.м, душ «Д» площею 1,3 кв.м, огорожа 2-5 (залізобетон), теплиця площею 65,8 кв.м, мансарда «МС».

В зазначеній постанові Дніпровський апеляційний суд зазначив, що будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний спільним майном подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох.

Відповідно до позову ОСОБА_1 в даній справі, вона просить визнати домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя на підставі ст. 62 СК України, так як за час шлюбу воно істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя.

Позов в цивільному процесі це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право).

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову коло обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, які об`єктивуються у поданих доказах.

В справі № 185/1314/21 позивач просила визначити її частку в спільному майні подружжя, зазначаючи спірне домоволодіння спільним майном, так як воно було побудовано, перебудовано та зареєстровано подружжям в період шлюбу, а в даній справі позивач просить визнати спірне домоволодіння, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як за час шлюбу воно істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, про що зазначив апеляційний суд.

Тобто, зазначені справи є справами з приводу спору між тими самими сторонами, але про різний предмет (матеріально-правові вимоги про визначення частки у спільному майні та про визнання майна об`єктом спільного майна) та з різних підстав (обставини права позивача на частку в майні, яке було набуте подружжям за час шлюбу та обставини права позивача на частку в майні чоловіка, яке істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя за час шлюбу).

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Таким чином, з огляду на вищевказане, судом встановлено, що відсутні підстави для закриття провадження по справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. 255, 260 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання про закриття провадження у справі ЄУ № 185/7809/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Ухвала знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://pvm.dp.court.gov.ua/sud0429/.

Cуддя: А. С. Зінченко