Справа № 161/2200/22
Номер провадження 2/167/2/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю:

секретаря судового засідання О.В. Давидюк,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката П.В. Гламазди,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження об`єднану цивільну справу: за первісним позовом ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чабан Руслан Леонідович, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

10.02.2022 року ОСОБА_2 звернувся в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свій позов тим, що з 15.07.2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За період шлюбу вони придбали майно: ноутбук, роутер, мишу комп`ютерну, програмне забезпечення, штори, тюлі, заощадження у розмірі 6000 євро, інші речі домашнього вжитку та автомобіль марки SKODA YETI, номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який був придбаний 28.10.2021 року та зареєстрований на відповідача. Автомобіль був придбаний за кошти, зароблені позивачем в Польщі, для використання в якості таксі в Луцьку.

У кінці грудня 2021 року позивач повернувся у Луцьк і за декілька днів після повернення застав пусту квартиру: без штор, техніки та заощаджень в сумі 6000 євро. Автомобіль, який був придбаний фактично ним за його кошти, оскільки відповідач довгий час не працювала та не мала власних заощаджень, також був відсутній в Луцьку і перебував в селі Яблунівка Рожищенського району та ним користується менший брат відповідача.

Враховуючи ту обставину, що у відповідача знаходиться майно: ноутбук вартістю 7 665, 83 грн, роутер вартістю 1 133, 26 грн, миша комп`ютерна вартістю 333, 25 грн, програмне забезпечення вартістю 3 699, 90 грн, штори, тюлі, заощадження у розмірі 6000 євро, а всього майна та заощаджень на загальну суму 205 252, 24 грн, то в порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за ним право приватної власності на транспортний засіб марки SKODA YETI, номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 ( далі ТЗ, автомобіль). Просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2022 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на спірний автомобіль і заборонено відповідачу вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно ТЗ ( ас 36-37).

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2022 року справа передана за підсудністю до Рожищенського районного суду Волинської області, в який надійшла 30.03.2022 року ( ас 44, 47, 49).

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04.04.2022 року позовна заява ОСОБА_2 залишена без руху і наданий строк для усунення недоліку ( ас 50-51).

12.04.2022 року представник позивача адвокат Р.Л. Чабан подав суду документи на виконання ухвали судді Рожищенського районного суду Волинської області від 04.04.2022 року ( ас 57, 58).

Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 27.04.2022 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі ( ас 59-60), з урахуванням терміну перебування головуючої судді у щорічній відпустці ( ас 56).

18.05.2022 року відповідач по первісному позову ОСОБА_1 подала в суд зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свій позов тим, що з 15.07.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і за час спільного подружнього життя набули майно: транспортний засіб марки SKODA YETI, номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску; телевізор, холодильник, морозильну камеру, газову плиту, міксер, блендер, пральну машину, планшет, вентилятор, ноутбук, кутовий диван, меблеву стінку, кухонні шафи, кухонний куточок, стіл, стільці, гідробокс, шафу.

Також, за час перебування у шлюбі, сторонами спільними зусиллями та за спільні кошти зроблено капітальний ремонт квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де сторони проживали, а саме: засклили балкон, замінили вікна, замінили вхідні та міжкімнатні двері, встановили натяжні стелі, замінили всю сантехніку ( в тому числі встановили гідробокс), поклали плитку і ламінат, та ряд інших робіт.

З 05.01.2022 року ОСОБА_2 змінив вхідний замок до квартири і не допускає до неї, у зв`язку з чим вона немає доступу до квартири і до речей, які були придбані за спільні кошти. ОСОБА_1 забрала лише ноутбук та автомобіль, яким користується та обслуговує.

На теперішній час вона і ОСОБА_2 не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна.

Враховуючи вищенаведене, просить визнати за нею право власності на спірний автомобіль і стягнути з неї на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості ТЗ. Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати ( ас 71-74).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 подала Відзив на позовну заяву ОСОБА_2 , в якому просить відмовити у задоволенні його позовних вимог з підстав, зазначених у її позовній заяві. Твердження про те, що у її володінні знаходяться 6000 євро, техніка та штори з тюлями не відповідає дійсності. При виїзді з квартири мами позивача, ОСОБА_1 забрала лише ноутбук Asus, де зберігаються її особисті дані ( ас 84-86).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 18.05.2022 року зустрічна позовна заява ОСОБА_1 прийнята до спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_2 ( ас 100-102).

26.05.2022 року представник ОСОБА_2 адвокат Р.Л. Чабан подав Відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просить відмовити у задоволенні її зустрічної позовної заяви. Заперечення проти зустрічної позовної заяви мотивовані тим, що ОСОБА_1 може шукати роботу в населених пунктах, з якими є транспортне сполучення з селом Яблунівка. У ОСОБА_3 . Криворучка також існують потреби в доїзді на дачу, лікарню, використання ТЗ як таксі. ОСОБА_1 користується автомобілем, тому і здійснює його обслуговування. У квартирі його мами жодного капітального ремонту не проводилося, а лише поточний. Побутову техніку та меблі, ноутбук, планшет, міксер і блендер ОСОБА_1 забрала, коли виселилася з квартири. Телевізор може забрати в будь-який час. Решта майна є власністю матері ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 фактично проживала за рахунок ОСОБА_2 , який планував придбати ТЗ не просто для власних потреб, а з метою використовувати його як таксі, тобто для професійних занять.

Крім того, підстав для сплати ним ОСОБА_1 частини вартості автомобіля немає, оскільки вона забрала 6000 євро, тобто фактична частка у власності автомобіля їй компенсована ( ас 111-112).

06.06.2022 року ОСОБА_1 подала Відповідь на відзив, в якій просить задовольнити її позовні вимоги і додатково пояснила, що вона проживає в селі Яблунівка з непрацездатними батьками, які перебувають на її утриманні, тому існує реальна потреба в автомобілі для того, щоб дістатися до Луцька чи в лікарню. Крім того, вона з 01.01.2009 року по 15.02.2021 року працювала і отримувала дохід ( ас 116-118).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 15.06.2022 року підготовче провадження у справі продовжено до 27.07.2022 року ( ас 130-132).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 30.06.2022 року у справі призначена судова автотоварознавча експертиза ТЗ, провадження по справі зупинено ( ас 150-153).

04.11.2022 року в суд надійшов висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи № 2357-Е від 26.10.2022 року ( далі Висновок), згідно якого ринкова вартість ТЗ на момент проведення оцінки ( 14.09.2022 року) складає 320 145 гривень ( ас 178-188).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 07.11.2022 року поновлено провадження в об`єднаній цивільній справі, зобов`язано сторони внести на депозитний рахунок суду половину ринкової вартості спірного ТЗ, призначено підготовче судове засідання ( ас 190-192).

09.11.2022 року ОСОБА_2 вніс на депозитний рахунок суду половину ринкової вартості спірного ТЗ ( ас 204, 206, 211).

09.11.2022 року ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок суду половину ринкової вартості спірного ТЗ ( ас 210).

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 18.11.2022 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті ( ас 215-216).

26.01.2023 року позивач по первісному позову і відповідач по зустрічному позову ОСОБА_2 ( далі позивач) та його представник адвокат Р.Л. Чабан, відповідач по первісному позову і позивач по зустрічному позову ОСОБА_1 ( далі відповідач), в судове засідання не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи.

26.01.2023 року адвокат Р.Л. Чабан подав суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивача і його представника. Просить первісний позов задовольнити, а у зустрічному позові відмовити ( ас 243).

Суд, заслухавши думку представника відповідача, ухвалив розгляд справи проводити у відсутності сторін та адвоката Р.Л. Чабана, згідно частини 5 статті 130, частини 1 статті 223 ЦПК України.

У судовому засіданні 09.01.2023 року представник позивача адвокат Р.Л. Чабан первісний позов підтримав з підстав, наведених у ньому, просив позов задовольнити. У зустрічному позові просив відмовити з підстав, зазначених у Відзиві на зустрічну позовну заяву.

Представник відповідача у судовому засіданні зустрічний позов підтримав з підстав, наведених у ньому, просив зустрічний позов задовольнити. У первісному позові просив відмовити з підстав, зазначених у Відзиві на позовну заяву та Відповіді на відзив.

У судовому засіданні,заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті: письмові докази, висновок експерта, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги первісної і зустрічної позовних заяв, суд встановив наступне.

Сторони з 15.07.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі і за час спільного подружнього життя набули майно: телевізор, холодильник, морозильну камеру, газову плиту, міксер, блендер, пральну машину, планшет, вентилятор, ноутбук, кутовий диван, меблеву стінку, кухонні шафи, кухонний куточок, стіл, стільці, гідробокс, шафу, роутер, мишу комп`ютерну, програмне забезпечення, штори, тюлі, заощадження у розмірі 6000 євро, інші речі домашнього вжитку та автомобіль марки SKODA YETI, номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який був придбаний 28.10.2021 року та зареєстрований на відповідача.

Ринкова вартість ТЗ на момент проведення оцінки ( 14.09.2022 року) складає 320 145 гривень.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Станом на день розгляду справи сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вищевказаного спільного майна, зокрема автомобіля.

Щодо іншого, крім ТЗ, майна, набутого подружжям за час спільного подружнього життя, то сторони фактично не ставлять вимоги про його поділ між ними.

Щодо 6000 ( шість тисяч) євро, то позивач не надав жодних доказів про те, що вказані грошові кошти забрала відповідач, а відповідач не надала жодних доказів про те, що вказані грошові кошти перебувають у володінні позивача. За такої позиції сторін і відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів про наявність та/або відсутність вказаних грошових коштів, суд об`єктивно позбавлений можливості урахувати їх при поділі ТЗ.

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Відповідно до частини першої статей 3, 15, 16 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У загальному розумінні захист цивільних прав слід розуміти як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. У кожній конкретній справі позивач на власний розсуд обирає спосіб (способи) захисту його порушеного, оспорюваного чи невизнаного права.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням статей 55, 124 Конституцій України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право саме на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), ніж положення Законів України, зокрема кодексів, порушене цивільне право чи інтерес підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію. Вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Разом з тим цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено в цій статті.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності особа здійснює незалежно від волі інших осіб, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості, одночасно майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша статті 355 ЦК України).

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Прикладом спільного майна є спільне сумісне майно подружжя, яке набуте за час шлюбу та належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку та/або доходу (стаття 60 СК України). При цьому дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Також частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства, що регулює право власності на спільне майно подружжя, суд доходить висновку, що спірний ТЗ є спільною сумісною власністю сторін, виходячи з того, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Крім того, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Вказаний висновок грунтується на висновках ВС, що викладені у постанові від 04.03.2021 року ( справа № 343/1294/18, провадження № 61-14494св20), у постанові від 22.02.2021 року ( справа № 264/2232/19, провадження № 61-10958св20), у постанові Великої Палати ВС від 22.09.2022 року ( справа № 125/2157/19, провадження № 14-40цс21).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ( частина перша статті 69 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ( частина перша статті 70 СК України).

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу ( частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою ( абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду ( частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду ( частина друга статті 365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року ( справа № 125/2157/19, провадження № 14-40цс21) зауважує, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України, з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте в шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи в суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Вимоги позивача і відповідача про визнання за ними, кожним зокрема, права власності на автомобіль і стягнення на користь позивача і відповідача, кожного зокрема, відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність позивача і відповідача, кожного зокрема, та стягнення з нього і неї компенсації замість частки позивача та відповідача у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Внаслідок виділення ТЗ у власність одній із сторін і такого стягнення, право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється.

З метою реального поділу спільного майна подружжя спірного автомобіля, а також з метою реального, а не формального, вирішення спору між сторонами, суд доходить висновку про необхідність вирішення даного майнового спору між сторонами шляхом виділення і залишення у власності одній із сторін спірного ТЗ і стягнення з цієї сторони на користь другої сторони половину вартості даного автомобіля, з урахуванням рівності часток у спільній сумісній власності майна подружжя.

При вирішенні даного спору, зокрема щодо того, кому із сторін залишити у власності спірний автомобіль, суд, об`єктивно оцінивши всі обставини у справі, а саме: наявність у сторін водійських посвідчень, необхідність використання ТЗ для вирішення побутових проблем, бажання як позивача, так і відповідача, використовувати автомобіль для підприємницької діяльності ( як таксі), а також з урахуванням фактичного порядку користування цим майном, який склався у сторін на день розгляду справи, тобто з дня купівлі ТЗ він перебуває у користуванні відповідача, а позивач фактично проживає і тривалий час працює за кордоном, доходить висновку про необхідність в порядку поділу спільного майна подружжя залишити у власності відповідача ОСОБА_1 транспортний засіб, стягнувши з неї на користь позивача ОСОБА_2 вартість частки даного ТЗ, виходячи з його ринкової вартості в розмірі 320 145 гривень, з якою сторони погодилися.

За таких обставин суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_2 .

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , то йому слід повернути 160 072 ( сто шістдесят тисяч сімдесят дві) гривні 50 ( п`ятдесят) копійок, внесених ним на депозитний рахунок суду.

Щодо позовних вимог відповідача ОСОБА_1 , то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на спірний ТЗ.

Проте, дана вимога не грунтується на вищезазначених нормах СК України і ЦК України, оскільки даний автомобіль вже перебуває у її власності ( спільній сумісній власності). Тому, виходячи з принципу « jura novit curia» ( « суд знає закони»), суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити частково і не визнати за ОСОБА_1 право власності на ТЗ, а залишити його у її власності.

Питання про судові витрати у справі слід вирішити в порядку статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чабан Руслан Леонідович, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_1 транспортний засіб автомобіль марки SKODA YETI, номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість частки транспортного засобу автомобіля марки SKODA YETI, номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , що становить 160 072 ( сто шістдесят тисяч сімдесят дві) гривні 50 ( п`ятдесят) копійок.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1470 ( одна тисяча чотириста сімдесят) гривень, понесені нею при сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 261 ( двісті шістдесят одну) гривню 45 ( сорок п`ять) копійок судового збору.

Повернути ОСОБА_2 з депозитного рахунку суду: Одержувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Волинській області; код отримувача ( код ЄДРПОУ): 26276277 ; банк отримувача: ДКСУ м. Київ; код банку отримувача ( МФО): 820172; депозитний рахунок № UA0002504. Призначення платежу: частка майна за позовом ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Чабан Руслан Леонідович, до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, у справі № 161/2200/22, провадження № 2/167/161/22, Рожищенський районний суд Волинської області, платник О.П. Криворучко, 160 072 ( сто шістдесят тисяч сімдесят дві) гривні 50 ( п`ятдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи ( вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4

Дата складення повного тексту рішення суду: 03 лютого 2023 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька