ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2068/23 Справа № 205/5519/21 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таксомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Терещенко Т.П.),

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивачАкціонерного товариства «Таксомбанк» звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку кредитну заборгованість за заявою-договором №208/2529507-СК від 23 травня 2016 року станом на 09 червня 2021 року у розмірі 77 353,26 грн., яка складається з: 36 998,92 грн. - заборгованості за тілом кредиту (в т.ч. простроченої), 32 214,56 грн. - заборгованості по відсоткам (в т.ч. простроченої), 8 139,78 грн. - заборгованості по комісії (в т.ч. простроченої), а також судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року позовні вимогиАкціонерного товариства «Таксомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» кредитну заборгованість за заявою-договором №208/2529507-СК від 23 травня 2016 року у розмірі 69 213,48 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту (у т.ч. простроченої) у розмірі 36 998,92 грн. і заборгованості по відсоткам (у т.ч. простроченої) у розмірі 32 214,56 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2 031,13 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не врахував правових висновків Верховного Суду, не звернув уваги і не зазначив ті суттєві обставини, які мають важливе значення для правильного вирішення спору і на які посилався відповідач та його представник у письмових поясненнях. Доводи відповідача та його представника суд також не спростував у мотивувальній частині.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у заяві позичальника від 23.05.2016 року процентна ставка не зазначена, так само і не зазначена сума кредиту,що отримується за цим договором позичальником, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми.

Наголошує на тому, що відповідачем було отримано кредит всього у сумі на 29 900 грн.. у період з 23.05.2016 року по 19.04.2019 року було сплачено на користь АТ «Таскомбанк» грошових коштів у загальній сумі 52 269,80 грн. Банком, згідно виписки, було нараховано відповідачу всього: 43716,64 процентів, 9632,88 комісії за користування кредитом, 700 грн. неустойки, 4710,42 грн. страхових платежів.

Відповідач вважає, що у АТ « Таскомбанк» були відсутні підстави для нарахування процентів, комісії, страхових платежів, неустойки, оскільки ОСОБА_1 перед банком борг немає, отримані кошти були надміру повернуті банку в рахунок погашення тіла кредиту.

Отримав кредит у сумі 29900 грн., а сплачено на користь банку 52269,80 грн. то з банку на його користь підлягає стягненню надміру сплачена сума кредиту у розмірі 22369,80 грн.

ОСОБА_1 , просив рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року скасувати ат ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 77353,26 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні (2481*100=248100).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що, 23 травня 2016 року ОСОБА_1 було підписано заяву-анкету на отримання кредитного ліміту та надано ПАТ «Таскомабанк» всі необхідні дані для оформлення кредиту (а. с. 12).

Також судом встановлено, що 23 травня 2016 року між ПАТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір №208/2529507-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з встановленням кредитного ліміту) Кредитна карта «Класична» разом з додатком №1 до нього (а. с. 9-11).

З додатку №1 до заяви-договору №208/2529507-СК вбачається, що в цьому додатку прописано умови надання та обслуговування кредитної лінії, а також наявні підписи позивача та представника ПАТ «Таскомбанк». Також зазначений додаток №1 містить графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користування кредитним лімітом.

Матеріалами справи підтверджено, що 23 травня 2016 року ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів, та підписано заяву про безготівкове перерахування коштів з проханням перерахувати з його рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на підставі заяви-договору №208/2529507-СК від 23 травня 2016 року, грошові кошти в сумі 29 900,00 грн. на реквізити АТ «Дельта Банк» (а. с. 13-14).

Згідно із наданим позивачем розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 09 червня 2021 року складає 77 353,26 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36 998,92 грн.; заборгованості по відсоткам у розмірі 32 214,56 грн.; заборгованості по комісії у розмірі 8 139,78 грн. (а. с. 24-26).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по відсоткам та комісію.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем порушено умови погашення кредиту та процентів за користування кредитом внаслідок чого виникла заборгованість.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1 і 2 ст.207ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах,у листах,телеграмах,якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі,якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до Умов надання та обслуговування Кредитної лінії, підписаних відповідачем, кредитна лінія надається на споживчі цілі фізичним особам; строк дії кредитної лінії 365 днів з автоматичною пролонгацією на такий самий строк. Порядок повернення заборгованості за кредитною лінією: щомісячна сплата суми обов`язкового мінімального платежу, розмір, порядок та складові якого визначаються у Тарифах за Пакетом послуг. Сплата заборгованості відбувається шляхом договірного списання з поточного рахунку. Мінімальний розмір ліміту кредитної лінії 1 000 грн., максимальний розмір ліміту кредитної лінії - 100 000 грн. Поцентна ставка за користування кредитом 55% річних, реальна процентна ставка 77,14%. (а.с.10).

Тобто сторонами було погоджено всі істотні умови договору, в тому числі, і розмір процентної ставки за встановленим кредитним лімітом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 23 травня 2016 року по 01 січняя 2021 року банком нараховувались проценти за ставкою 55 % річних, при цьому розмір нарахованої процентної ставки не перевищував розмір процентної ставки, узгодженої з відповідачем.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач частково погашав заборгованість як по тілу кредиту, так і заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, тобто виконував обов`язки позичальника згідно умов укладеного кредитного договору.

З наданого розрахунку позивача вбачається, що відповідач з 01.06.2019 року припинив виконувати умови кредитного договору, а саме сплачувати взяті на себе зобов`язання щодо сплати кредиту.

Таким чином відповідач, підписуючи Заяву-договір від 23 травня 2016 року та Додаток 1 до неї, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами.

ОСОБА_1 не надав свого розрахунку або доказів відсутності заборгованості, клопотання про призначення відповідної експертизи не заявляв, тобто не спростував розмір заборгованості за кредитним договором та частково визнав борг.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на той факт, що ним було взято кредит у сумі 29 900 грн., а сплачено на корить Банку 52269.80 грн.. спростовується матеріалами справи та наданим розрахунком. Твердження того, що є переплата за кредитом є безпідставна, оскільки відповідач вносячи плату за користування кредитом сплачував як тіло кредиту і проценти за його користування.

Окрім того, факт отримання кредитних коштів, факт користування вказаними коштами та розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений виписками по рахункам

Згідно п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18 червня 2003 року №254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за №559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони дійсно є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між АТ «ТАСКОМБАНК» та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Інформація стосовно щомісячної плати за кредитом була доведена до відома Позичальника, що підтверджується змістом підписаною ним заяви-договору № 208/2529507-СК від 23.05.2016 року, згідно з якою апелянт підписанням цієї заяви-договору підтверджує, що дана Заява-договір є невід`ємною частиною договору та підтверджує, що він ознайомлений зі змістом цієї Заяви-договору, договору зі всіма додатками до нього та повністю з ними згодний. Умови Заяви-договору та Договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Підписаною позичальником заявою-договором № 208/2529507-СК від 23.05.2016 року передбачені всі фінансові зобов`язання позичальника, тобто до відома апелянта у необхідному обсязі була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідачем спірний договір не оскаржувався, а також вказаний договір чи його частини недійсними не визнані.

Таким чином, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т,В. Космачевська