провадження № 2/753/133/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Король Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Хрещатик" Костенко Ігор Іванович, про поділ майна подружжя, припинення частки у спільному сумісному майні подружжя шляхом сплати грошової компенсації вартості його частки, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Хрещатик" Костенко І.І., про поділ майна подружжя, припинення частки у спільному сумісному майні подружжя шляхом сплати грошової компенсації вартості його частки.

Позов мотивований тим, що у період шлюбу 26.06.2006 року, який тривав з 15.07.1995 року та розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року, було набуто нерухоме майно, а саме - двокімнатну загальною площею 73,3 кв м квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на його ім`я на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності від 20 січня 2006 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 77-С/КІ від 19 січня 2006 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстровим № 446-13 від 26 січня 2006 року. Вказана квартира придбана ним за кредитниі кошти за договором кредиту в ВАТ КБ «Хрещатик» та договором іпотеки від 22.09.2005 року, за яку кредитні кошти вцілому не сплачені, наразі він має заборгованість по кредиту й квартира перебуває в іпотеці. На час розлучення борг по сплаті кредиту склав 85 461 грн. 73 коп.

Окрім цього, в період шлюбу, а саме 30.11.1998 року він, відповідачка та їх дочка ОСОБА_3 , 1996 р.н., набули у власність у порядку приватизації по 1/3 частині квартири АДРЕСА_2 , в якій наразі проживає відповідачка з дочкою, якій він за рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 27.04.2017 року сплачує аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки у розмірі частини від його заробітку/доходу, починаючи з 17.02.2017 року, а також на утримання, як колишньої дружини та метері непрацездатної дочки, у зв`язку з її доглядом за дочкою, у розмірі 1/6 частини від його заробітку/доходу.

Набувши у період шлюбу дві квартири, у них склався такий порядок, що він проживає з дружиною та сином (після розлучення з ОСОБА_2 одружився вдруге) у квартирі АДРЕСА_1 , а відповідачка з дочкою у квартирі АДРЕСА_2 .

Відтак, це майно належить їм на праві спільної сумісної власності, й має бути поділено шляхом визнання за ним права приватної власності на всю квартиру АДРЕСА_1 , унаслідок чого пропонує припинення частки у спільному сумісному майні подружжя шляхом сплати грошової компенсації вартості його частки, а саме:стягнути з нього на користь ОСОБА_2 частину вартості квартири АДРЕСА_1 (1 430 500 грн./2), що складає 715 250 грн. 00 коп., та в рахунок зазначеної грошової компенсації 1/3 частини вартості квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому ( ОСОБА_1 ) на праві спільної часткової власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року, що складає 303 700 грн. 00 коп., всього - 411 550 грн. 67 коп. (715 250 грн. 00 коп. - 303 700 грн. 00 коп.), припинивши його право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , та припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому ( ОСОБА_1 ) на праві спільної часткової власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року, визнати за ним ( ОСОБА_1 ) право власності на частинуквартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Ним внесено на депозитний рахунок суду 12.09.2018 року в порядку забезпечення виконання сплати ОСОБА_2 частки грошової компенсації в сумі 280 000 грн., що підтверджує двома платіжними квитанціями (а.с.219, 220 том 1).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити.

Водночас, в ході розгляду справи погодив своє бажання сплатити ОСОБА_2 в рахунок компенсації частки у майні згідно вартісніх показників такого майна відповідно до проведеної оцінки судової оціночної будівельної експертизи, проведеної КНДІСЕ за ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 21.07.2020 року, за якою ринкову вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 10.02.2021 року визначено в 907 796 грн. 00 коп., а квартиру АДРЕСА_1 в 2 178 472 грн. 00 коп., за якої просив: визнати за ним право приватної власності на 1/1 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 у порядку ст. 71 СК України, а за відповідачкою 1/3 ідеальної частки квартири АДРЕСА_2 , у порядку ст. 365 ЦК України, й в рахунок грошової компенсації вартості частки власності відповідачки вквартирі АДРЕСА_1 в цьому майні (1/2), яка оцінена згідно Висновку судової оціночної будівельної експитртизи від 16.02.2021 року № 20538/20-42, в сумі 2 178 472 грн. 00 коп., стягнути з нього на користь відповідача вартість 1/2 частки, що складає 1 089 236 грн. 00 коп. (2 178 472 / 2 = 1 089 236), та в рахунок зазначеної грошової компенсації 1/3 частини вартості квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому ( ОСОБА_1 ) на праві спільної часткової власності 302 265 грн. 33 коп. (906 796/3 = 303 265,33), всього - 786 970 грн. 67 коп. (1 089 236 грн. 00 коп. - 302 265 грн. 00 коп. = 786 970 грн. 00 коп.), припинивши право спільної часткової власності його ( ОСОБА_1 ) на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , та припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , із визнанням за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві спільної часткової власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року, й із визнанням за ним ( ОСОБА_1 ) права власності на частинуквартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена за адресою зазначеною у позовній заяві згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).

ОСОБА_2 подано відзив на зустрічний позов від 29.09.2018 року (а.с.1-6 том 2), в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, не погоджуючись із проведеною на замовлення такого позивача оцінкою вартості квартири АДРЕСА_2 , та її розміру грошової компенсації 1/3 частини в сумі 303 700 грн., й по квартирі АДРЕСА_1 та її розміру грошової компенсації частини 715 250 грн., вважаючи таку оцінку необ`єктивною, а запропонований варіант поділу несправедливим, а тому просить визнати за нею 2/3 частини майна квартири АДРЕСА_1 з урахуванням права дочки ОСОБА_3 , 1996 р.н., яка є інвалідом 1-ї групи, на таке майно, яка за станом здоров`я потребує окремої ізольованої кімнати, та не може жити разом в квартирі з іншими членами сім`ї, й на підставі ч.3 ст. 70 СК України просить збільшити її частку майна, як дружини, з якою проживає непрацездатна повнолітня дочка, адже розмір аліментів, який вона отримує від позивача за рішенням суду, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дочки. За таких обставин вважає, що буде справедливим виділення їй у власність 2/3 частини вказаної квартири.

Третя особа в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена за адресою зазначеною у позовній заяві згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду).

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - загального позовного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам, треті особі повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності відповідача, третьої особи, за погодженням позивача.

Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням відзиву на позов наданого відповідачем, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Розгляд справи відбувся у порядку загального позовного провадження із проведеним підготовним судовим засіданням.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 1995 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19 січня 2017 року розірвано (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9), яка є інвалідом з дитинства, їй встановлена І-а група інвалідності з 03.10.2014 року безстроково (а.с. 10), та згідно медичного висновку потребує стороннього догляду, нагляду та допомоги в побуті, й яка проживає з ОСОБА_2 , та перебуває на її утриманні.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 27.04.2017 року, яке набуло чинності, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки та матері дочки у зв`язку з доглядом за нею, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатноїдочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від його заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 17.02.2017 року. Також цим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як колишньої дружини та матері непрацездатної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з доглядом за дочкоюу розмірі 1/6 частини від його заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 17.02.2017 року (а.с. 19-21).

Цим рішенням суд встановив, що ОСОБА_2 , як матір, що утримує дочку-інваліда І групи з дитинства, отримує від держави соціальну допомогу у розмірі 1 544 грн. 00 коп. (станом на січень 2017 року) (а.с.53) та 2 561 грн. 90 коп. - державну соціальну допомогу на дочку (станом на січень 2017 року) (а.с.15, 54).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 82 ЦПК України).

Вказане рішення суду ОСОБА_1 виконується, що визнається сторонами, протилежне ОСОБА_2 не вказала у відзиві на позов, лише зазначила про недостатність отримуваних коштів у якості аліментів, проте така обставина не може свідчити про те, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дочки, адже таке рішення набуло чинності, та воно виконується ОСОБА_1 , а тому підстави для застосування ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України є відсутніми.

У період шлюбу сторонами набуто нерухоме майно, а саме: 30.11.1998 року сторони та їх дочка ОСОБА_3 набули у власність у порядку приватизації по 1/3 частині однокімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с. 13 том 1), а також 20.01.2006 року двокімнатну загальною площею 73,3 кв м квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована на ім`я ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності від 20 січня 2006 року, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення № 77-С/КІ від 19 січня 2006 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за реєстровим № 446-13 від 26 січня 2006 року (а.с.14 том 1), яка придбана за кредитні кошти за договором кредиту в ВАТ КБ «Хрещатик» та договором іпотеки від 22.09.2005 року, укладеним ОСОБА_1 з вказаним банком, ОСОБА_2 стала поручителем у вказаних зобов`язаннях (а.с. 16-17, 18-19, 20).

Сторони, набувши у період шлюбу дві квартири, визначили такий порядок проживання та користування житлом: ОСОБА_1 проживає з дружиною та сином (після розлучення з ОСОБА_2 одружився вдруге) у квартирі АДРЕСА_1 , а відповідачка з дочкою у квартирі АДРЕСА_2 , що визнається сторонами.

ОСОБА_2 вважає, що на підставі ч.3 ст. 70 СК України суд має збільшити її частку майна, як дружини, з якою проживає непрацездатна повнолітня дочка, адже розмір аліментів, який вона отримує від позивача за рішенням суду, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дочки, й у відповідності до вимог ст. 71 СК України суд має відступити від засади принципу рівності часток подружжя. За таких обставин вважає, що буде справедливим виділення їй у власність 2/3 частини вказаної квартири.

Суд, надавши позиції відповідачки, з урахуванням положення ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України, яким передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, відсутності належних, допустимих та достатніх доказів доказів про істотні обставини, що є підставою для застосування судом правила відступу від засади рівності часток подружжя, й за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, з урахуванням виконуваного ОСОБА_1 рішення Дарницького районного суду м.Києва від 27.04.2017 року, яке набуло чинності, за яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки та матері дочки у зв`язку з доглядом за нею, задоволено частково, й стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої непрацездатноїдочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від його заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 17.02.2017 року. Також цим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як колишньої дружини та матері непрацездатної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з доглядом за дочкоюу розмірі 1/6 частини від його заробітку/доходу щомісячно, починаючи з 17.02.2017 року, відсутності доказів про невиконання такого такого рішення, приходить до висновку про відсутність підстав для застосування правила відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна подружжя (квартири) за правилом ч.2 ст. 70 СК України.

Також, підстави для застосування судом ч.3 ст. 70 СК України відсутні на підставі встановленої обставини.

За таких підстав суд застосовує привило поділу майна подружжя при рівності їх часток.

Так, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України).

Оскільки вказане майно набуте сторонами в період шлюбу та за спільні кошти, тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Так, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартира, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові кошти та майно, належне подружжю та іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо, відповідно до п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя».

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Судом встановлено, що домовленості чи шлюбного договору у сторін немає, шлюб між ними розірваний, позивачем створено нову сім`ю, й сторони, набувши у період шлюбу дві квартири, визначили такий порядок проживання та користування житлом: ОСОБА_1 проживає з дружиною та сином (після розлучення з ОСОБА_2 одружився вдруге) у квартирі АДРЕСА_1 , а відповідачка з дочкою у квартирі АДРЕСА_2 , що визнається сторонами.

Позивач бажає у подальшому володіти квартирою АДРЕСА_1 одноособово, оскільки у відповідачка проживає в іншій квартирі - АДРЕСА_2 , часткою якої володіє він (1/3), й в рахунок грошової компенсації вартості частки власності відповідачки вквартирі АДРЕСА_1 в цьому майні (1/2), яка оцінена згідно Висновку судової оціночної будівельної експитртизи від 16.02.2021 року № 20538/20-42, в сумі 2 178 472 грн. 00 коп., пропонує стягнути з нього на користь відповідача вартість 1/2 частки, що складає 1 089 236 грн. 00 коп. (2 178 472 / 2 = 1 089 236), та в рахунок зазначеної грошової компенсації 1/3 частини вартості квартири АДРЕСА_2 , яка належить йому ( ОСОБА_1 ) на праві спільної часткової власності 302 265 грн. 33 коп. (906 796/3 = 303 265,33), всього - 786 970 грн. 67 коп. (1 089 236 грн. 00 коп. - 302 265 грн. 00 коп. = 786 970 грн. 00 коп.), припинивши право спільної часткової власності його ( ОСОБА_1 ) на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , та припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , із визнанням за ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала йому на праві спільної часткової власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року, й із визнанням за ним ( ОСОБА_1 ) права власності на частинуквартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Суд вважає таку вимогу обґрунтованою, й будує таке рішення на основі чинного закону, що регулює спірні правовідносини, та правової позиції Верховного Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускаються лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному із подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок відповідної грошової суми.

У тому разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Разом із цим, право співвласника на виділ частки зі спірного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок іншого співвласника сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається із дійсної вартості майна на час розгляду справи.

Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставить право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників й мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

За таких правових підстав, встановленої обставини про те, що позивачем попередньо внесено на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми (розміру компенсації) замість частки у праві спільної сумісної власності відповідача на майно, також позовна вимога забезпечена вимогою про припинення частки відповідача в такому майні, відповідачем не доведена вимога для застосування правила відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна подружжя (квартири), такий позов підлягає задоволенню з урахуванням Висновку судової оціночної будівельної експитртизи від 16.02.2021 року № 20538/20-42 проведеної КНДІСЕ за ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 21.07.2020 року, за якою ринкову вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 10.02.2021 року визначено в 907 796 грн. 00 коп., а квартиру АДРЕСА_1 в 2 178 472 грн. 00 коп. (а.с. 102-122 том 2).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача є частково обґрунтованими й доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню; обставини, що спростовують вцілому позовні вимоги, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет позову, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, й судовий збір стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за при подачі позову до суду сплачено судовий збір за вимогу майного характеру згідно ціни позову та дві вимоги немайнового характеру - 6 695 грн. 00 коп. відповідно до Закону України «Про судовий збір» за ставками судового збору станом на 01.01.2018 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також позивачем понесені витрати за проведення судової експертизи в сумі 9 152 грн. 64 коп., які підлягають стягненню з відповідана на користь позивача, всього 15 848 грн. 24 коп.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 68-71 СК України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ КБ "Хрещатик" Костенко Ігор Іванович, про поділ майна подружжя, припинення частки у спільному сумісному майні подружжя шляхом сплати грошової компенсації вартості його частки, - задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , відомості про ідентифікаційни код платника податків - відсутні, на користь ОСОБА_2 , відомості про ідентифікаційни код платника податків - відсутні, частину вартості квартири АДРЕСА_1 , що складає 1 089 236 грн. 00 коп., та в рахунок зазначеної грошової компенсації 1/3 частину вартості квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року, що складає 302 265 грн. 33 коп., всього - 786 970 (сімсот вісімдесят шість тисяч дев`ятсот сімдесят) грн. 67 (шістдесят сім) коп., припинивши право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , та припинивши право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 листопада 1998 року, виданого згідно розпорядження від 30 листопада 1998 року № 1360.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частинуквартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6 695 грн. 60 коп. - судового збору, 9 152 грн. 64 коп. - понесених витрат за проведення судової експертизи, всього - 15 848 (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 24 (двадцять чотири) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: