Постанова

Іменем України

08 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 759/3731/15

провадження № 61-12195св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», арбітражний керуючий Лінкевич Олег Миколайович,

треті особи: відділ державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Святошинського району реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна»,

особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги - товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргутовариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ»на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Білич І. М., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест» (далі - ТОВ «БІК «Інтербудінвест»), арбітражного керуючого Лінкевича О. М. про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва.

Позовну заяву мотивовано тим, що 10 червня 2005 року між нею та

ТОВ «БІК «Інтербудінвест» укладено договір доручення, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання за рахунок позивача профінансувати спорудження об`єкта нерухомості, а саме житлової квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 , розрахунковою площею 79, 55 кв. м, у тому числі жилою площею 37,66 кв. м, що складається з 2 кімнат та розташована на 9 поверсі будівлі на АДРЕСА_2 у розмірі 357 975 грн, а після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію (плановий термін введення будинку в експлуатацію - 4 квартал 2006 року) надати позивачу документи, необхідні для послідуючого оформлення права власності на спірне майно.

Позивач зазначала, що нею повністю сплачено вартість об`єкта у розмірі

375 975 грн, однак ТОВ «БІК «Інтербудінвест» не виконало взятих на себе зобов`язань щодо здачі будинку в експлуатацію та надання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру. Будинок за вказаною адресою перебуває у статусі незавершеного будівництва.

Таким чином позивач вважає, що майно, яке збудовано ТОВ «БІК «Інтербудінвест» є матеріалами, обладнанням, тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Посилаючись на викладене, позивач просила визнати за нею право власності на матеріали, обладнанням тощо, які були використані в процесі будівництва (створення) зазначеної житлової квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 у розмірі сплачених нею коштів за договором доручення - 357 975,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року у складі судді Величко Т. О. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва (створення) житлової квартири за будівельним номером

АДРЕСА_3 , в розмірі сплачених позивачем коштів за договором доручення від 10 червня 2005 року № 131/1-38 у сумі 357 975,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «ІБФ «АВМ», яке не брало участі у справі, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначило, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ТОВ «ІБФ «АВМ», оскільки постановою Господарського суду міста Києва від 16 квітня 2014 року (справа № 910/12257/13) ТОВ «БІК «Інтербудінвест» визнано банкрутом, а за договором поруки від 20 вересня 2012 року, укладеного між Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» та ТОВ «ІБФ «АВМ», останнє здійснює добудову будинку АДРЕСА_2 , в якому знаходиться, зокрема, квартира під будівельним номером АДРЕСА_1 , про яку зазначає позивач, однак ТОВ «ІБФ «АВМ» до участі у розгляді справи у якості відповідача залучено не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ІБФ «АВМ» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня

2016 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції не вбачав будь-яких порушень прав ТОВ «ІБФ«АВМ» у цьому судовому процесі, оскільки предметом спору є договір доручення, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» 10 червня

2005 року, і ТОВ «ІБФ «АВМ» не є стороною цього договору. Станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду з позовом (04 березня 2015 року) та на момент ухвалення Святошинським районним судом міста Києва оскаржуваного рішення (31 березня 2016 року) юридична особа

ТОВ «БІК «Інтербудінвест» не припинена, отже ТОВ «БІК «Інтербудінвест» є належним відповідачем у справі. Суд апеляційної інстанції вважав, що при ухваленні 31 березня 2016 року Святошинським районним судом міста Києва оскаржуваного заочного рішення про задоволення позовних вимог

ОСОБА_1 , питання про права та інтереси ТОВ «ІБФ «АВМ» не вирішувалось, оскільки воно не було учасником правовідносин, що склались між сторонами спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ТОВ «ІБФ «АВМ» просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про закриття апеляційного провадження у справі, оскільки рішення суду першої інстанції безпосередньо впливає на права та законні інтереси ТОВ «ІБФ «АВМ».

Вказує, що ТОВ «ІБФ «АВМ» є забудовником комплексу житлового будинку

АДРЕСА_2 , що підтверджується договором передоручення від 25 квітня 2012 року, договором управителя із забудовником від 25 квітня 2012 року та договором поруки від 20 вересня 2012 року, а тому ТОВ «ІБФ «АВМ» є належним відповідачем у справі, якого залучено не було. Таких висновків у спорах, пов`язаних з майновими правами на квартири у будинку АДРЕСА_2 , дійшов Верховний Суд у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 759/3508/14-ц,

від 06 квітня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц, від 14 квітня 2022 року у справі № 759/12426/13-ц, від 23 листопада 2022 року у справі

№ 759/13621/13, які судом апеляційної інстанції враховано не було.

Відзив на касаційну скаргу

У січні 2023 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому позивач посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність постановленої судом апеляційної інстанції ухвали.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 01 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом

10 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІК «Інтербудінвест» було укладено договір доручення, за умовами якого позивач доручила, а

ТОВ «БІК «Інтербудінвест» зобов`язалось від імені та за рахунок доручителя профінансувати спорудження об`єкта нерухомості - житлову квартиру за будівельним номером

АДРЕСА_3 , а після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію надати довірителю документи, необхідні для послідуючого оформлення об`єкта нерухомості у власність. Вартість об`єкта нерухомості становить 357 975 грн. Плановий термін введення будинку в експлуатацію - 4 квартал 2006 року.

Відповідно до довідки ТОВ «БІК «Інтербудінвест» від 23 травня 2007 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок товариства обумовлені договором доручення кошти у розмірі 357 975 грн.

Як встановлено судами, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» не виконало своїх договірних зобов`язань, об`єкт нерухомості позивачці не передав.

Відповідно до договору поруки від 20 вересня 2012 року, укладеного між

ТОВ «ІБФ «АВМ» (поручитель), ТОВ «БІК «Інтербудінвест» (боржник), Службою безпеки України (кредитор-1), Службою зовнішньої розвідки України (кредитор-2), поручитель поручився перед кредиторами за виконання боржником його зобов`язань, що виникли з договору від 10 лютого 2005 року № 19/3-2-ж17 пайової участі у будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками на АДРЕСА_2 з усіма додатковими угодами та додатками до нього.

Пунктом 4.3 договору поруки визначено, що у разі ліквідації чи банкрутства боржника його права та обов`язки за основним договором, які забезпечені порукою, переходять до поручителя.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 липня 2013 року порушено провадження у справі № 910/12257/13, визнано грошові вимоги

ОСОБА_2 до ТОВ «БІК «Інтербудінвест» у розмірі 4 044 579, 04 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого.

Постановою Господарського суду міста Києва від 16 квітня 2014 року у справі № 910/12257/13, ТОВ «БІК «Інтербудінвест» було визнано банкрутом.

Позиція Верховного Суду

Верховний Суд має з`ясувати: чи вирішено питання про права та обов`язки

ТОВ «ІБФ «АВМ» рішенням суду першої інстанції; чи правильно суд апеляційної інстанції закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

В той же час не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою

ТОВ «ІБФ «АВМ» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 31 березня 2016 року, апеляційний суд виходив з того, щооскаржуваним рішенням районного суду питання про права та обов`язки ТОВ «ІБФ «АВМ» не вирішувалось, факт порушення своїх прав заявником не доведено.

Колегія судів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає вказаний висновок апеляційного суду помилковим з огляду на наступне.

Статтею 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі

№ 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), які суд враховує на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України).

Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд не врахував, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 березня 2021 року у справі № 910/2257/13 встановлено, що ТОВ «ІБФ «АВМ» є забудовником комплексу житлового будинку з вбудованими приміщеннями, підземного паркінгу та офісного центру на АДРЕСА_2 ву Святошинському районі м. Києва згідно з договорами: договором передоручення від 25 квітня 2012 року; договором № 2-3/12 управителя із забудовником житлового комплексу на АДРЕСА_2 в м. Києві від 25 квітня 2012 року; договором поруки від 20 вересня 2012 року.

Так, у відповідності до пункту 2.3 договору передоручення від 25 квітня

2012 року замісник (ТОВ «ІБФ «АВМ») зобов`язується збудувати житловий комплекс за адресою: м. Київ, АДРЕСА_2, ввести його в експлуатацію та передати об`єкти інвестування довірителям ФФБ у строки та на умовах, визначених договором управителя із забудовником.

Згідно з пунктом 1.1 договору доручення від 25 квітня 2012 року № 2/Д/12 в порядку та на умовах, визначених цим договором, довіритель (ДП «ФК «Інтербудінвест») доручає повіреному (ТОВ «ІБФ «АВМ») виконати функції забудовника на підставі договору № 2/-3/12 управителя із забудовником житлового комплексу на АДРЕСА_2 в місті Києві Фонду фінансування будівництва виду «А» від 25 квітня 2012 року з усіма внесеними до нього змінами та доповненнями.

Відповідно до пункту 2 договору № 1 від 25 квітня 2012 року про внесення змін до договору № 1-З/06 управителя із забудовником житлового комплексу на АДРЕСА_2 в місті Києві від 17 липня 2006 року права і обов`язки ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія «Інтербудінвест», як забудовника по договору № 1-З/06 переводяться на нового забудовника - ТОВ «ІБФ «АВМ», внаслідок чого останній замінює первісного забудовника, як зобов`язану сторону по договору № 1-З/06.

Згідно з пунктом 2.5 договору поруки від 20 вересня 2012 року, що укладений ТОВ «ІБФ «АВМ» (поручитель), ТОВ «БІК «Інтербудінвест», Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки, встановлено, що поручитель цією порукою забезпечує виконання зобов`язання за основним договором в повному обсязі. Основний договір, про який йде мова у пункті 2.5 договору поруки від 20 вересня 2012 року - це договір № 19/3-32-ж17 пайової участі у будівництві житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземними автостоянками по АДРЕСА_2 у Святошинському районі м. Києва від 10 лютого 2005 року.

Отже, не врахував, що рішенням суду першої інстанції безпосередньо вирішено питання про права та обов`язки ТОВ «ІБФ «АВМ» як забудовника спірного житлового будинку.

Суд апеляційної інстанції також не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги про те, що позов пред`явлено до належного відповідача - ТОВ «БІК «Інтербудінвест», оскільки належним відповідачем у справі слід вважати ТОВ «ІБФ «АВМ».

Таких висновків у спорах, пов`язаних з майновими правами на квартири у будинку АДРЕСА_2 , дійшов Верховний Суд у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 759/3508/14-ц (провадження № 61-18814св20), від 06 квітня 2022 року у справі № 759/13013/14-ц (провадження № 61-14029св21), від 14 квітня 2022 року у справі

№ 759/12426/13-ц (провадження № 61-12268св21), від 23 листопада

2022 року у справі № 759/13621/13 (провадження № 61-7638св22).

Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції у порушення вимог частини першої

статті 367 ЦПК України не надано належної оцінки усім доводам апеляційної скарги та наданим на їх підтвердження доказам.

Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ІБФ «АВМ» з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, апеляційний суд фактично самоусунувся від перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення по суті.

Ураховуючи викладене, ухвалене 31 березня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва рішення, яким визнано за позивачем право власності на матеріали, обладнання, що використані в процесі будівництва квартири за будівельним АДРЕСА_4 , вирішує питання про права та інтереси ТОВ «ІБФ «АВМ» як забудовника зазначеного будинку.

Отже, розгляд апеляційної скарги ТОВ «ІБФ «АВМ» повинен був відбуватися за правилами статей 365-368 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Верховний Суд дійшов висновку про те, що суд помилково закрив апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, оскільки наведені ТОВ «ІБФ «АВМ» у касаційній скарзі доводи та надані суду апеляційної інстанції докази свідчать про вирішення судом першої інстанції питання про права та обов`язки ТОВ «ІБФ «АВМ».

Відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Враховуючи те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, воно підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна фірма «АВМ»задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року скасувати,

а справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта