Справа № 462/4880/22 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М.
Провадження № 22-ц/811/41/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м.Львів

Справа № 462/4880/22

Провадження № 22ц/811/41/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 9 грудня 2022 року у складі судді Пилип`юк Г.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Залізничної районної адміністрації м. Львова, про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

16 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом. Свої вимоги мотивує тим, що у 1992 році був укладений шлюб із відповідачем. Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2015 році шлюб із відповідачем було розірвано. Зазначає, що у 2020 році вона (позивач) надала дозвіл на виїзд доньки за кордон на навчання. Відповідач разом з донькою проживали у Польщі, де вона повинна була здобувати освіту у вищій школі. Під час відвідування доньки, вона (позивач) з`ясувала, що донька залишила навчання у вищій школі, відповідач її вихованням не займається, не дбає про неї, вона змушена сама готувати собі їжу, сусіди незадоволені її поведінкою. Тому є належні підстави вважати, що відповідач ухиляється від обов`язків по вихованню доньки. Згідно рішення опікунської ради донька мала проживати із батьком за адресою: АДРЕСА_1 , однак дану квартиру відповідач продав 17 жовтня 2015 році. Також систематично порушував рішення опікунської ради, перешкоджав побаченням з донькою. Вказує, що відповідач обманом вивіз доньку за кордон. Окрім того, донька з лютого по час звернення не навчається та не працює. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 9 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Посилаючись на доводи позовної заяви, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги,.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень житт, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Відповідно до п. 15 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи спір, необхідно не з`ясувати: які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, які безпосередні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 цього Кодексу, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Встановлено, що відповідно до повторного свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 26 серпня 2022 року ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є сторони у справі.

З довідки СЗШ №40 вбачається, що ОСОБА_3 навчалася та закінчила 9-Б клас СЗШ №40 м. Львова у 2019-2020 роках.

Відповідно до висновку Залізничної районного адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 від 11 листопада 2022 року № 260001-вих-98225 ОСОБА_3 на час розгляду ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 27 жовтня 2022 року є повнолітньою, що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Керуючись ст. 19, п. 2 ч.1 ст. 164 , ст. 171 СК України, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 10 листопада 2022 року (протокол № 16), подані документи, які не підтверджують ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, неможливості з`ясування думки ОСОБА_3 , оскільки вона не проживає на території Залізничного району м.Львова, а також те, що на момент розгляду ухвали ОСОБА_3 є повнолітньою, в органу опіки та піклування відсутні правові підстави для надання висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що на час розгляду справи судом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була повнолітньою, проживає з відповідачем за кордоном у Австралії (зі слів позивача), подані позивачем документи не підтверджують ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивач із донькою не бачилися останнім часом, спілкуються лише в телефонному режимі.

У постанові Верховного Суду від 29 листопада 2019 року зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що твердження позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно повнолітньої доньки ОСОБА_3 є надуманими, необґрунтованими, а тому в позові відмовлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, та не вбачає підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 9 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 7 березня 2023 року.

Головуючий

Судді