ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Добровольський Андрій Томович на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 20 лютого 2013 року, ухваленого суддею Багровою А.Г. у м.Нікополі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У грудні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 756 131,81 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ПАТ «Дельта Банк» уклало з відповідачем ОСОБА_1 договір №0 від 10.10.2006 року.

За умовами договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 69 500,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних.

Відповідач зобов`язання за вказаним вище кредитним договором у встановлений строк належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 15.11.2012 року утворилася заборгованість, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 59 671,66 доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає 476 955,57 грн.; заборгованість за відсотками 34 927,59 доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає 279 176,2 грн., що разом складає 94 599,25 доларів США та в перерахунку на національну валюту складає 756 131,79 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості).

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 20 лютого 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 59671,66 доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає 476955,57 грн., заборгованість по відсоткам в розмірі 34927,59 доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає 279176,22 грн., а всього 94599,25 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 20.02.2013 року складає 756131 (сімсот п`ятдесят шість тисяч сто тридцять одну) грн. 79 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3219 (три тисячі двісті дев`ятнадцять) грн. 00 коп.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 16 травня 2022 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 12 жовтня 2022 року задоволена заява відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, її заява про перегляд заочного рішення по справі від 20 лютого 2013 року залишена без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Добровольський А.Т. оскаржив заочне рішення в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить застосувати позовну давність, скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 .

При цьому, скаржник зазначає, що Розділом 11 кредитного договору від 10.10.2006 зазначені підстави для визнання терміну повернення кредиту таким, що настав, а саме на 41 календарний день з дати відправлення Банком позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Адвокат посилаючись на Лист №36-1/31-10-17/410 від 28.01.2008 та лист №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008 вказує на те, що Банк довів до відома позичальника ОСОБА_1 , що згідно п.11 кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит, термін повернення кредиту вважається таким, що настав. У цьому випадку Позичальник зобов`язується достроково повернути отриманий кредит та плату за нього у встановлений заново термін у повному обсязі.

Наголошує на тому, що лист №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008 відповідач ОСОБА_1 отримала від Банку 20.04.2008, тому, згідно п.11.1 Договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з дати одержання повідомлення про дострокове повернення кредиту, тобто термін повернення кредиту настав 22.05.2008 року.

Сторона відповідача вказує на те, що Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 30 листопада 2012 року, тобто через 4,5 роки після настання виконання кредитних зобов`язань.

Адвокат зазначає, що Банк, пред`явивши вимогу 19.03.2008 Позичальнику про дострокове повернення кредитних коштів, змінив строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором з 10 жовтня 2021 року на 22 травня 2008 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався з 22 травня 2008 та закінчився 22 травня 2011 року, тому позивач, подаючи позовну заяву у листопаді 2012 року пропустив строк позовної давності, про що заявляє відповідач ОСОБА_1 та є підставою для відмови у позові.

12 січня 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу сторони відповідача, які по суті є відзивом на апеляційну скаргу, в яких новий кредитор, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» звертає увагу на те, що Банк, подаючи у грудні 2012 року позов до суду, долучив до нього досудову вимогу від 09.10.2012 про повернення кредитної заборгованості у повному обсязі з доказами направлення її на адресу ОСОБА_1 , вказану у кредитному договору. Вимогу остання не отримала, тому, враховуючи, що Банк направив вимогу 26.10.2012 року, термін повернення кредиту в повному обсязі настав на 42 день з моменту відправлення вказаної вимоги, тобто 07.12.2012, тому саме з 07.12.2012 Банком було змінено строк, умови та порядок виконання умов кредитного договору, та саме з цього строку почався відлік строку позовної давності для звернення до суду. Вказує, що строк позовної давності спливав 07.12.2015 року, тоді, як Банк звернувся до суду 04.12.2012, тобто в межах позовної давності. Інших доказів матеріали справи не містять.

21 лютого 2023 року на електронну адресу Дніпровського апеляційного суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Добровольського А.Т. надійшло клопотання, в якому сторона відповідача просить провести апеляційний розгляд за їх відсутності, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання. Апеляційну скаргу підтримують в повному обсязі, просять її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» Бащука Д.С., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у письмових поясненнях, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що 10 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0 від 10.10.2006 року.

За умовами договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 69 500,00 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3 % річних.

Відповідач зобов`язання за вказаним вище кредитним договором у встановлений строк належним чином не виконала, внаслідок чого, станом на 15.11.2012 року утворилася заборгованість, яка складається з наступного заборгованість тілом кредиту у розмірі 59 671,66 доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає 476 955,57 грн.; заборгованість за відсотками 34 927,59 доларів США, що в перерахунку на національну валюту складає 279 176,2 грн., що разом складає 94 599,25 доларів США та в перерахунку на національну валюту складає 756 131,81 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог Банку виходив з того, що на день розгляду справи заборгованість відповідачем перед ПАТ «Дельта Банк» у добровільному порядку не сплачена, тому підлягає примусовому стягненню.

Проте, на час апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції не може погодитись з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Так матеріалами справи встановлено, що із заявою про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2013, відповідач звернулася 29 квітня 2022 року (а.с.86).

При цьому, ОСОБА_1 , обґрунтовуючи причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідач посилалась на те, що про існування заочного рішення їй не було відомо, викликів до суду, інших процесуальних документів з суду не отримувала, зокрема і оскаржуване заочне рішення, оскільки, як було встановлено при ознайомленні з матеріалами справи, суд першої інстанції надсилав їй процесуальні документи на попередню адресу її реєстрації ( АДРЕСА_1 ), тоді, як з 01.07.2011 року місце її реєстрації змінилося ( АДРЕСА_2 ), про що суду було відомо (14.12.2012 суд отримав відповідь на запит щодо реєстрації місця проживання відповідача (а.с.33).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог Банку ОСОБА_1 посилалась на те, що 20 квітня 2008 року вона отримала від первісного кредитора АКІБ «УкрСиббанк» Лист (вимогу) №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008, яким Банк довів до відома позичальника ОСОБА_1 , що згідно п.11 кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту та плати за кредит, термін повернення кредиту вважається таким, що настав на 32 день з дати одержання повідомлення про дострокове повернення кредиту, тобто термін повернення кредиту настав 22 травня 20008 року. Відповідач вказувала на те, що Банк, змінивши строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором з 10 жовтня 2021 року на 22.05.2008 року повинен був звернутися до суду з позовом в межах трьох років, тобто в строк до 22 травня 2011 року. Звернувшись до суду з позовом 30 листопада 2012 року Банк пропустив строк позовної давності, тому просила відмовити з цих підстав у задоволенні позову, застосувавши позовну давність (а.с.86-89).

18 травня 2022 року до суду першої інстанції ОСОБА_1 було подано клопотання про долучення доказів, а саме Лист (вимогу) №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008; копію опису вкладення у лист кредитора №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008 та копію конверту відправки цього листа та докази направлення цих документів на адресу ТОВ «Консалт Солюшенс» (а.с.129-130).

Причиною неподання цих доказів до заяви про перегляд заочного рішення відповідач зазначила, що у березні 2022 року через введення в Україні воєнного стану вона з дітьми виїжджала з місця проживання до бабусі у с.Первомайськ Криничанського району Дніпропетровської області та забрала з собою усі документи. Повернувшись у місто Нікополь у квітні 2022 року документи із собою не брала, тому на час подачі заяви ці документи у неї були відсутні та при першій можливості з`їздила до бабусі забрала перелічені докази, через що просила суд визнати поважними причини неподання доказів разом із заявою про перегляд заочного рішення та залучити їх до справи (а.с.129-130).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року встановлено, що ОСОБА_1 з поважних причин пропустила строк подачі заяви про перегляд заочного рішення, який підлягає поновленню.

При цьому, суд першої інстанції при перегляді заочного рішення, пославшись на норми ст.288 ЦПК України дійшов висновку, що вказані відповідачем у заяві доводи не мають істотного значення для вирішення справи та не є підставою для скасування заочного рішення (а.с.238).

Колегія суддів, дослідивши доводи відповідача викладені у заяві про перегляд заочного рішення, надані суду докази: копію Листа (вимоги) №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008; копію опису вкладення у лист кредитора №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008 та копію конверту відправки цього листа та докази направлення цих документів на адресу ТОВ «Консалт Солюшенс», дійшла висновку, що під час перегляду заочного рішення у жовтні 2022 року, суд першої інстанції тільки вирішив питання про поновлення пропущеного процесуального строку, проте розгляд заяви належним чином не провів, зокрема, не надав оцінку наданим відповідачем, переліченим вище доказам, не вирішив питання по заявлений вимозі про застосування наслідків спливу позовної давності.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статтях 610, 612 ЦК України зазначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до умов п.11.1 Кредитного договору, сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.2.3,4.9,5.3,5.5,5.6,5.8,5.10, 7.4,9.2,9.14 цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси без попереднього про це письмового повідомлення Банку, чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

П. 11.2 Договору визначено, що зазначене у п.11.1 Договору повідомлення (вимога) Банку направлється листом (цінний з описом та повідомлення про вручення) або доставляється кур`єром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору (а.с.14).

Так, з наданого відповідачем суду першої інстанції під час перегляду заочного рішення Листа кредитора АКІБ «УкрСиббанк» №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008 видно, що на адресу ОСОБА_1 , зазначену у 12 розділі Кредитного договору ( АДРЕСА_1 ), Банк повідомив Позичальника, що станом на 19.03.2008 розмір заборгованості за Кредитним договором складає 63 904,96 дол. США без врахування нарахованої пені та посилаючись на п.п.5.5, 11.1 Кредитного договору також повідомив про настання терміну дострокового повернення кредиту (а.с.131-132).

З Опису вкладення цінного листа на ім`я ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) видно, що АКІБ «УкрСиббанк» за вихідним №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008 надіслав 09.04.2008 на адресу Позичальника лист на 2-х аркушах, що також підтверджено і копією конверта (а.с.133-134).

Отже, надані стороною відповідача докази підтверджують, що ОСОБА_1 отримала від Банку лист (вимогу) про дострокове повернення кредиту у квітні 2008 року, тобто підтверджують зміну кредитором на власний розсуд умов основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (відповідно до статті 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 369/7772/15-ц (провадження № 61-12848св21) зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

Як зазначалось вище, суд першої інстанції під час перегляду 12 жовтня 2022 року заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, поновивши заявниці ОСОБА_1 пропущений строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення, визнавши причини пропуску строку поважними, долучивши до матеріалів справи надані стороною відповідача докази (Лист (вимогу) №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008; копію опису вкладення у лист кредитора №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008 та копію конверту відправки цього листа) належним чином їх не дослідив, вимогу ОСОБА_1 про застосування позовної давності також не розглянув, що на думку колегії суддів є неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та є підставою для скасування судового рішення.

Так матеріалами справи встановлено, що позов до суду ПАТ «Дельта Банк» (08.12.2011 купив у попереднього кредитора ПАТ «УкрСиббанк» право вимоги за кредитами, зокрема і відповідача ОСОБА_1 ) було подано до суду засобами поштового зв`язку 30 листопада 2012 року, отримано судом 04 грудня 2012 року (а.с. 1,31).

Лист кредитора АКІБ «УкрСиббанк» №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008, отриманий відповідачем у квітні 2008 року про дострокове повернення боргу, змінив строк дії кредитного договору, тому з часу пред`явлення Банком такої вимоги, розпочався строк позовної давності щодо всієї суми кредитного боргу, відповідно, новий кредитор ПАТ «Дельта Банк», звернувшись до суду у листопаді 2012 року пропустив, встановлений законом трирічний строк для звернення до суду за захистом свого цивільного права, проте на час ухвалення заочного судового рішення у суду не було підстав для застосування позовної давності, оскільки така вимога стороною відповідача не заявлялась, однак під час перегляду заочного рішення судом першої інстанції, вимога про застосування позовної давності була заявлена ОСОБА_1 та надані докази на підтвердження пропуску строку звернення до суду, які місцевий суд не дослідив належним чином та не надав їм належної правової оцінки.

Отже, враховуючи встановлені апеляційним переглядом обставини справи, а саме пропуск позивачем строку позовної давності під час звернення до суду з позовом, наявність заяви відповідача про застосування такого строку, колегія суддів погоджується з доводами сторони відповідача про наявність підстав для відмови у позові через сплив позовної давності.

Доводи представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про те, що попередній кредитор ПАТ «Дельта Банк» при подачі позову до суду долучив до нього досудову вимогу від 09.10.2012 про повернення кредитної заборгованості у повному обсязі з доказами направлення її на адресу ОСОБА_1 , вказану у кредитному договору, направлену Банком 26.10.2012 року та яку остання не отримала, тому термін повернення кредиту в повному обсязі настав на 42 день з моменту відправлення вказаної вимоги, тобто 07.12.2012, і саме з цієї дати Банком було змінено строк, умови та порядок виконання умов кредитного договору, та розпочався відлік строку позовної давності для звернення до суду, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем по справі доведено, що перша вимога про повернення кредитної заборгованості у повному обсязі була надіслана їй першим кредитором - АКІБ «УкрСиббанк» у квітні 2008 року та отримана нею, а відтак відлік трирічного строку позовної давності розпочався саме у квітні-травні 2008 року.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» Бащук Д.С. наголошував на тому, що матеріали справи під час перегляду заочного рішення судом першої інстанції не містили доказів існування першої вимоги (Лист кредитора АКІБ «УкрСиббанк» №138-1/31-10-17/314 від 19.03.2008), однак ці твердження спростовуються матеріалами справи.

До клопотання ОСОБА_1 від 18.05.2022 року про долучення доказів, додано підтвердження надісланні цих доказів ТОВ «Консалт Солюшенс» - опис вкладення у лист №512 на 6-ти аркушах від 18.05.2022 (а.с.135).

Окрім того, на а.с.152 наявне клопотання директора Товариства ОСОБА_2 про надання можливості представнику ознайомитись з матеріалами справи, на якому представник ОСОБА_3 02.06.2022 року власноруч проставив запис про повне ознайомлення з матеріалами справи, при цьому, долучені документи знаходяться на а.с.131-135.

Відповідно до положень п.1 та п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час перегляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення через неповне з`ясування обставин порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права (не застосував закон, який підлягав застосуванню), у зв`язку з чим оскаржуване заочне рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 з підстав пропуску позовної давності.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідачем при подачі апеляційної скарги було сплачено судовий збір в розмірі 4828,50 грн., який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Добровольський Андрій Томович задовольнити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 20 лютого 2013 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні, заявлених до ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 10.10.2006 року в розмірі 756 131,81 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», , адреса: вул.Пушкінська, 36 офіс 308, м.Одеса, 65048 на користь відповідача ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4828,50 грн. (чотири тисячі вісімсот двадцять вісім гривень п`ятдесят копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: