Ухвала

26 січня 2023 року

м. Київ

справа № 761/37809/20

провадження № 61-807ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес», ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору іпотеки та скасування державної реєстрації речових прав,

ВСТАНОВИВ :

13 січня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» (далі - ТОВ «Демітрафорес») засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в зазначеній вище справі.

Заявник просить поновити строк на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року отримано 15 грудня 2022 року. На підтвердження вказаного заявником надано докази.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Разом з тим, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду, оскільки заявником усупереч вимогам пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Зі змісту судових рішень вбачається, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, просила:

витребувати у ТОВ «Демітрафорес» нежитлові приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А);

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 48517199 від 04 вересня 2019 року та скасувати запис № 33073971 від 22 серпня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на нежитлові приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А);

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48909974 від 27 вересня 2019 року та скасувати запис № 33435144 від 27 вересня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ТОВ «Демітрафорес» права власності на нежилі приміщення із № 1 по № 10, № V (групи приміщень № 26) (в літ.А);

визнати недійсним договір іпотеки № 36 від 02 жовтня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48972560 від 02 жовтня 2019 року та скасувати запис № 33493245 від 02 жовтня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ОСОБА_2 права іпотеки на вказані нежитлові приміщення;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 48971941 від 02 жовтня 2019 року та скасувати запис № 33492631 від 02 жовтня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження на підставі договору іпотеки на спірні нежитлові приміщення.

Розмір судового збору за подання позовної заяви про витребування майна визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто, як у спорі майнового характеру.

На момент звернення до суду за подачу позову майнового характеру сплаті підлягав 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,8 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 510 грн), а за подачу позову немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,8 грн).

За подачу касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Ураховуючи викладене, за подачу касаційної скарги ТОВ «Демітрафорес» необхідно сплатити за вимогу майнового характеру 21 020 грн ((10 510 х 200%) = 10 858) судового збору та за вимоги немайнового характеру 8 408 грн ((840,80 х 5) х 200%) судового збору.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м Києві/Печерс. р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.

В касаційній скарзі заявник зазначає, що вважає оскаржені судові рішення незаконними та необґрунтованими з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у тому числі з підстав, що суди встановили обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України та пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України) (арк. ск. 2).

У випадку, якщо заявник посилається у касаційній скарзі, як на підставу касаційного оскарження, на пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, то заявник зобов`язаний вказати конкретні докази, на підставі яких суд встановив обставини, що мають суттєве значення, та обґрунтувати, чому ці докази заявник вважає недопустимими, виходячи з положень статті 78 ЦПК України.

Однак, в касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні докази (письмові, електронні, речові докази, висновки експертів, показання свідків), які заявник вважає недопустимими, і які суд поклав в основу рішення, встановивши на підставі цих доказів обставини, що мають суттєве значення.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу заявника, що у касаційній скарзі є посилання на неправильне застосування норм матеріального права та численну практику Верховного Суду, проте не зазначено конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України (відсутнє посилання на конкретний пункт/пункти частини другої статті 389 ЦПК України із відповідним обґрунтуванням, які на думку заявника є підставами касаційного оскарження).

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, особі, яка подала касаційну скаргу необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено: підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), а також копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» строк на касаційне оскарження рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Демітрафорес» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року залишити без руху.

Надати для усунення недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання в установлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров