ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1324/23 Справа № 325/76/18 Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 325/76/18

Номер провадження 22-ц/803/1324/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Биліни Т.І., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діють її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_2

треті особи ОСОБА_4 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Буцикіна Л.О., приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року головуючого судді Омеки М.В. по цивільній справі за позовом про визнання недійсним довіреності на відчуження будинку, договору дарування житлового будинку, витребування житлового будинку і скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно ,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила : - визнати недійсною з моменту посвідчення довіреність, посвідчену 07 липня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець О. О., за змістом якої ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_4 подарувати ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати недійсною заяву від 16 липня 2014 року ОСОБА_1 про дачу згоди ОСОБА_5 на дарування ОСОБА_2 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О.; - визнати недійсною заяву від 16 липня 2014 року ОСОБА_1 про дачу згоди ОСОБА_5 на дарування ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0378, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О.; - визнати недійсним з моменту укладання посвідчений 16 липня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за яким ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_5 за довіреністю від 07 липня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець О. О. подарувала ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; - визнати недійсним з моменту укладання посвідчений 16 липня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. договір дарування земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0378, за яким ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_5 за довіреністю від 07 липня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець О. О. за № 2002, подарувала ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,0600 га, у межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0378; - витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та передати його спадкоємцю ОСОБА_1 ; - витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 , земельну ділянку, площею 0,0600 га, у межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0378 та передати її спадкоємцю ОСОБА_1 ; - скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. згідно її рішення індексний номер 14491647 від 16 липня 2014 року за ОСОБА_2 , на підставі договору дарування від 16 липня 2014 року № 1162, номер запису про право власності 6357764 від 16 липня 2014 року; приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., згідно її рішення індексний номер 36418985 від 01 серпня 2017 року за ОСОБА_3 , на підставі договору дарування від 01 серпня 2017 року № 2708, номер запису про право власності 21672257 від 01 серпня 2017 року; - скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,0600 га, у межах згідно з планом, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0378, здійснену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О. згідно її рішення індексний номер 14493079 від 16 липня 2014 року за ОСОБА_2 , на підставі договору дарування від 16 липня 2014 року № 1163, номер запису про право власності 6358459, дата державної реєстрації 16 липня 2014 року; приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н.В., згідно з її рішенням індексний номер 36419172 від 01 серпня 2017 року за ОСОБА_3 , на підставі договору дарування від 01 серпня 2017 року № 2710, номер запису про право власності 21672510, дата державної реєстрації 01 серпня 2017 року.

У жовтні 2022 року представник позивача ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району, Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0378, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування земельної ділянки, серія та номер: 2710, від 01 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В., номер запису про право власності: 21672510, мотивуючи заяву тим, що стороною правонаступника позивача вбачається доцільним, адекватним, логічним та необхідним застосувати такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на майно, зокрема на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер :02:004:0378, на якій розташований житловий будинок, щодо якого теж у цій судовій справі розглядається питання незаконності його відчуження та на який вже накладено арешт, оскільки вважають, що невжиття такого заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, на земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району, Запорізької області, кадастровий номер :02:004:0378, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки, серія та номер: 2710, від 01 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В., номер запису про право власності: 21672510.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали відсутні посилання на будь-які підстави, які б могли свідчити про необхідність накладення арешту на земельну ділянку. Відсутнє таке посилання і в заяві особи, залученої в якості представника позивача, заявником не надано жодного доказу на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не містять таких доказів і матеріали справи. Тому, заходи забезпечення позову вжиті судом безпідставно та необґрунтовано. Також, зазначено, що Мелітопольський район Запорізької області є тимчасово окупованою територією, на якій заборонені будь-які операції з нерухомим майном, що на думку скаржника є додатковим підтвердженням безпідставності задоволення заяви про накладення арешту. Вважає, що судом не враховано, що по даній справі немає зв`язку між обраним позивачем заходом забезпечення позову та предметом позову, оскільки заява правонаступника позивача про збільшення розміру позовних вимог не відповідає вимогам закону.

У відзиві представник правонаступника позивача адвокат Новак А.І. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, судове рішення залишити без змін, як ухвалене з дотриманням принципу співмірності, з урахуванням всіх фактичних обставин, які є підтвердженими, з дотриманням збалансованості інтересів сторін, встановивши зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позову.

Інші учасники судового розгляду правом на надання відзиву не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представник ОСОБА_2 адвокат Мінасов В.В. підтримав доводи апеляційної скарги. Правонаступник позивача ОСОБА_7 та її представник адвокат Копитіна Я.С. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, з підстав викладених у відзиві.

Інші учасники розгляду у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали контрольного провадження по цивільній справі та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району, Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0378,що забезпечить охорону прав та інтересів сторони правонаступника позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів чи інших учасників у справі, забезпечивши стороні правонаступника позивача реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь правонаступника позивача, попередивши потенційні труднощі у подальшому виконанні такого рішення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом ч.2 ст. 151 ЦПК України підставою для забезпечення позову є заява у якій повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості необхідні для забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, суд при з`ясуванні підстав для забезпечення позову повинен об`єктивно оцінювати можливість настання несприятливих наслідків, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, так як справа по суті ще не вирішена та факт порушення законних прав позивача не встановлений.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зі змісту заяви про забезпечення позову ,а також із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1965 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_2 ,1973 року народження. У сина ОСОБА_2 є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,їх онука. Під час шлюбу у період з 2000 року по 2004 рік подружжя за спільні кошти збудували житловий будинок на відведеній земельній ділянці по АДРЕСА_1 .21 листопада 2004 року сільська рада оформила та видала ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на житловий будинок ,загальною площею 120,79 кв.м. та житловою площею 39,60 кв.м. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік ОСОБА_5 , та восени 2017 року зі слів сина ОСОБА_2 позивачу стало відомо ,що житловий будинок належить іншій особі,а вона втратила право власності на нього. Позивач була вражена такою новиною,оскільки за життя чоловік не здійснював відчуження житлового будинку іншій особі і житловий будинок не був предметом будь яких правочинів. Після смерті чоловіка ОСОБА_5 спадщину на 1 / 2 частину не оформила. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 97669769 від 18 вересня 2017 року дізналася,що власником житлового будинку з 01 серпня 2017 року значиться неповнолітня онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору дарування. За договором дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ,посвідченого 16 липня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_5 за довіреністю від 07 липня 2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемська-Фастовець О. О. подарувала ОСОБА_2 вказаний житловий будинок .У цій справі договір дарування житлового будинку визнається недійсним з моменту його укладення,тобто наразі судом вирішується питання незаконного відчуження цього житлового будинку . Також, у справі визнаються недійсними заява про надання згоди на дарування житлового будинку та довіреність,на підставі якої цей житловий будинок був подаровано. Після того, як відповідач ОСОБА_2 незаконно набув право власності на житловий будинок у 2014 році, він подарував його своїй доньці ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 01 серпня 2017 року. Таким чином, без законних на те підстав з 01 серпня 2017 року за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок є приватною власністю ОСОБА_3 і по теперішній час. Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 11 червня 2020 року було накладено арешт на вищевказаний житловий будинок. Як було зазначено стороною правонаступника позивача у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 28 вересня 2022 року включено позовні вимоги про визнання недійсними згоди на дарування та безпосередньо визнання недійсним договору дарування ОСОБА_2 саме земельної ділянки, площею 0,0600 га, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району, Запорізької області, кадастровий номер :02:004:0378, та відповідно скасування реєстрації права власності на цю земельну ділянку за ОСОБА_2 та за ОСОБА_3 ,які також на підставі договору дарування земельної ділянки було подаровано спірну земельну ділянку 01 серпня 2017 року. Тож,у справі вирішується питання щодо незаконного відчуження як вказаного вище житлового будинку, який був придбаний ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_5 під час шлюбу,так і питання щодо незаконного відчуження земельної ділянки, на якій знаходиться житловий будинок .

Тобто,заявником дотримані вимоги ст.151 ЦПК України, та обґрунтовано існування реальної загрози відчуження відповідачами майна .

З урахуванням доказів, що містяться у матеріалах контрольного провадження по судовій справі,з`ясованих обставин, беручи до уваги обґрунтованість, розумність та адекватність вимог позивача правонаступником якого є ОСОБА_7 , наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, а також імовірність утруднення виконання можливого рішення суду, суд першої інстанції , дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, на земельну ділянку, площею 0,0600 га, що розташована на території Степанівської Першої сільської ради, Приазовського району, Запорізької області, кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0378, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки, серія та номер: 2710, від 01 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В., номер запису про право власності: 21672510, оскільки такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами, а також не позбавляє права володіння та користування відповідача належним йому майном,має тимчасовий характер, має на меті збереження існуючого становища до ухвалення судового рішення у справі та набрання ним законної сили , забезпечить виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог.

Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу за для забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції не встановлено. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є слушними .

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 13 лютого 2023 року .

Судді: