ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

07 березня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/1608/21

Головуючий у першій інстанції Парфененко О. Я.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/331/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Онищенко О.І., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Патук А.А.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2022 року (повний текст складено 11.11.2022) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, -

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 54-62), посилаючись на норми ст. 69-71 СК України, просила:

1. Визнати спільною сумісною власністю подружжя:

- корову ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбану у жовтні 2016 року, приблизна ціна згідно сайту ОЛХ, складає 25 000 грн;

- корову Майку 01.04.2021 р.н., придбану у травні 2021 року, приблизна ціна згідно сайту ОЛХ, складає 25 000 грн;

- металопластикові вікна, згідно договору купівлі продажу від 05.10.2019, вартістю 13 300 грн;

- бензопилу «Husqvarna», придбану у липні 2019 року, ціна згідно онлайн магазину «Садова техніка» складає 5 399 грн;

- мотокосу «Світязь БТ-430 РRО», придбану у травні 2020 року, ціна згідно онлайн магазину «ROMB» складає 2 124 грн ;

- кормоподрібнювач «Млин-ОК Млин-3», придбаний у листопаді 2020 року, ціна згідно онлайн магазину «MIRMARK», складає 2 349 грн;

- телевізор LG, придбаний у січні 2020 року, приблизна ціна згідно сайту ОЛХ, складає 500 грн;

- тачка садова двухколесна 150/240 л, придбану у жовтні 2020 року, ціна згідно офіційного сайту «Епіцентр», складає 2 700 грн;

- електроточило «Світязь», придбане у грудні 2020 року, ціна згідно онлайн магазину «WATTR.COM.UA», складає 748,75 грн;

- комплект м`яких меблів (диван та два крісла), придбаний в листопаді 2012 року, ціна згідно онлайн магазину меблів «Mebkaks», складає 18 938 грн;

- електродриль ударний ТА-01-207, придбаний 17.11.2020, ціна згідно онлайн-магазину «Трейд-Плюс» складає 634 грн.

2. Визнати право власності на вищевказане майно в цілому за ОСОБА_2 .

3. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію вартості її 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у сумі 48 347 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 17 травня 2008 року до 21 вересня 2021 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу сторонами набуто спірне майно, яке залишилося у господарстві відповідача і він продовжує ним користуватись.

Зазначала, що відповідач відмовляється від добровільного поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, вона не має наміру отримати зазначені речі у право власності, а тому відповідач має сплатити на її користь 1/2 вартості спірного майна в сумі 48 347 грн.

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на його незаконність, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 при поданні позовної заяви до суду надані докази на підтвердження вартості майна. В силу принципу змагальності сторін в разі незгоди з оцінкою наданою позивачем, відповідач не позбавлений можливості надати докази невідповідності виконаної оцінки дійсній вартості майна. Таких доказів відповідачем надано не було. За відсутності в матеріалах справи інших доказів дійсної вартості майна, аніж надані позивачкою, суд повинен при визначенні вартості майна керуватися наданими позивачкою довідками.

Указує, що у даному випадку не вимагається внесення відповідачем грошових коштів на депозитний рахунок, оскільки неплатоспроможність, як і згода, одного співвласника не має значення, коли суд на його користь передає частку іншого співвласника у праві спільної сумісної власності на неподільну річ взамін на компенсацію.

Наголошує, що вона не була присутня під час розгляду справи в суді першої інстанції, оскільки хворіла та знаходилась в лікарні, однак бажала дати пояснення в суді і тому вважає, що її права порушені.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Чікової Т.А., які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не досягнуто згоди щодо визначення вартості пред`явленого до поділу майна, а суд, за відсутності визначеної (погодженої) сторонами оцінки спірного майна, фактично позбавлений можливості провести його поділ відповідно до часток сторін, які є рівними, з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що сторони з 17 травня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , який розірвано рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 вересня 2021 року (а.с. 9, 61-62).

Від шлюбу мають троє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 10-12).

Згідно позовної заяви у період перебування у шлюбі сторонами набуте наступне майно: корова «Чернуха»; корова «Майка»; металопластикові вікна; бензопила «Husqvarna»; мотокоса «Світязь БТ-430 РRО»; кормоподрібнювач «Млин-ОК Млин-3»; телевізор LG; тачка садова двухколесна 150/240 л; електроточило «Світязь»; комплект м`яких меблів (диван та два крісла); електродриль ударний ТА-01-207, на яке ОСОБА_1 просить визнати право власності за відповідачем із стягненням на свою користь 1/2 частини його вартості. Загальну вартість майна ОСОБА_1 визначила в сумі 96 693 грн 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 та ст. 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

За положеннями ч. 1 ст. 60 СК України, які узгоджуються з приписами ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 69 СК України).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду від 21.11.2018 справа № 372/504/17, від 19.11.2019 справа № 757/6978/17-ц, від 28.03.2018 справа № 759/14349/15-ц, від 07.02.2018 справа № 654/5243/14-ц, від 06.02.2018 справа № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 справа № 404/1515/16-ц, від 11.04.2019 справа № 339/116/16-ц.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 03.02.2020 по справі № 235/5146/16-ц правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

У частині 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, викладених норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема дійсну вартість спільного сумісного майна на час розгляду справи.

На виконання вимог ст. 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, позивачкою в розпорядження суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надано.

При розгляді справи судом першої інстанції відповідач ОСОБА_2 не погоджувався з вартістю майна, яка визначена ОСОБА_1 у позовній заяві на підставі відомостей із веб-сайтів, на яких пропонується до продажу аналогічне майно.

З метою визначення дійсної вартості спірного майна за клопотанням представника позивачки адвоката Чікової Т.А. ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 09 серпня 2022 року призначено товарознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Чернігівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (місто Чернігів вулиця Степана Разіна, 19, 14037); оплату витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи покладено на позивачку ОСОБА_1 (а. с. 144-147).

Згідно із повідомленням про неможливість проведення експертизи № СЕ-19/125-22/6003-ТВ від 21 вересня 2022 року, судова експертиза у даній справі не проводилася у зв`язку із ненадходженням на рахунок Чернігівського НДЕКЦ МВС коштів за проведення судової експертизи у сумі 2 265,40 грн (а. с. 164-165).

Надані позивачкою відомості із веб-сайтів, не можуть вважатись належними, достатніми та допустимими доказами реальної вартості майна на час розгляду справи, з огляду на таке.

Так, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що електродриль ударний ТА-01-207 придбано 17.11.2020, а його вартість визначено як вартість нового електродрилю згідно онлайн магазину «Трейд-Плюс» станом на 24.12.2021 (а.с. 16-17); комплект м`яких меблів (диван та два крісла), придбаний в 2010 році, а його вартість визначено як вартість нового комплекту згідно онлайн магазину меблів « ІНФОРМАЦІЯ_5 » станом на 30.07.2021 (а.с. 20); електроточило «Світязь», придбане у 2020 році, а вартість визначена як за нове згідно онлайн магазину «WATTR.COM.UA» станом на 23.12.2021 (а.с. 22); кормоподрібнювач «Млин-ОК Млин-3», придбаний у 2020 році ціна визначена як за новий згідно онлайн магазину « ІНФОРМАЦІЯ_6 » станом на 30.07.2021 (а.с. 28); мотокоса «Світязь БТ-430 РRО», придбано у 2020 році ціна встановлена як за нову згідно онлайн магазину «ROMB» станом на 30.07.2021 (а.с. 31); бензопилу « ІНФОРМАЦІЯ_7 », придбано у 2019 році вартість визначена як за нову згідно онлайн магазину « ІНФОРМАЦІЯ_8 » станом на 23.12.2021 (а.с. 33); тачка садова двухколесна 150/240 л, придбану у 2020 році ціна встановлена як за нову згідно офіційного сайту «Епіцентр» станом на 23.12.2021 (а.с. 46).

Зважаючи на те, що визначена позивачкою ціна не відповідає дійсній вартості майна на час розгляду справи, сторонами не досягнуто згоди щодо вартості пред`явленого до поділу майна, суд позбавлений можливості провести його поділ відповідно до часток сторін з присудженням сторонам того чи іншого майна з урахуванням його вартості.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що визнання заявленого позивачкою майна спільною сумісною власністю подружжя без вирішення питання про його поділ, чи стягнення компенсації його вартості не призведе до захисту її порушеного або невизнаного права, у зв`язку з чим районний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що не вимагається внесення відповідачем грошових коштів на депозитний рахунок, оскільки неплатоспроможність, як і згода, одного співвласника не має значення, коли суд на його користь передає частку іншого співвласника у праві спільної, на правильність висновків суду не впливає, оскільки підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 є відсутність доказів дійсної вартості майна.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що суд розглянув справу без її участі не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з протоколів судових засідань від 15.02.2022, 25.07.2022, 09.08.2022, вона була присутня у судових засіданнях (а.с. 100-102, 137-138, 142-143), у судовому засіданні 02.11.2022, в якому проголошене оскаржуване рішення (вступна та резолютивна частини), була присутня представник позивачки адвокат Чікова Т.А.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено районним судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2022 року - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст складено 13 березня 2022 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: О.І. Онищенко

Н.В. Шитченко