ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м.Суми

Справа №587/2035/21

Номер провадження 22-ц/816/412/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2023 року, ухваленого в м. Суми у складі судді Гончаренко Л.М., повний текст якого складено 12 січня 2023 року, -

в с т а н о в и в :

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на відновлення спільної межі між суміжними земельними ділянками та земельною ділянкою відповідача, визнання права на відшкодування половини витрат на відновлення спільної межі, зобов`язання відшкодувати половину витрат на відновлення спільної межі та перерахування 720 грн на картковий рахунок заявника.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 25 травня 2015 року заявник є власником садиби і земельних ділянок по АДРЕСА_1 . На час набуття у власність між земельними ділянками сторін межа не була закріплена межовими знаками, тому заявник запропонував відповідачу відновити межу і закріпити її межовими знаками, проте відповідач відмовився. Заявник за власний рахунок замовив послуги з відновлення межі, яке відбулось у присутності відповідача, про що були складені відповідні акти. При цьому виявилося, що межові знаки знаходяться на 2 метри в глибині земельної ділянки відповідача. Після відновлення меж позивач запропонував відповідачу відшкодувати половину витрат за виконані роботи по встановленню межових знаків між земельними ділянками, проте відповідач пообіцяв відшкодувати витрати коли в нього з`являться кошти, після повернення сина із-за кордону, але після повернення сина на весні 2021 року із заробітків, він так і не відшкодував витрат.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 грн витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до неправильних висновків місцевого суду щодо права позивача на відновлення межі між земельними ділянками, що засвідчено відповідним актом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Турченко С.П. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивачем не доведено використання відповідачем земельної ділянки шляхом її розпахування. Фактично відповідач використовував земельну ділянку по умовній межі, яку у 2016 році визначив саме позивач, а згодом у 2018 році за свій рахунок відновив її.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника адвоката Турченка С.П., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 травня 2015 року ОСОБА_1 придбав дві земельні ділянки, а саме: кадастровий номер :09:001:0006 (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та кадастровий номер :09:001:0007 (для ведення особистого селянського господарства), які розташовані в АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Попереднім власником зазначеної земельної ділянки був ОСОБА_3 (а.с. 5).

28 жовтня 2013 року складено Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, згідно з яким суміжні землевласники ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не мають претензій до існуючих меж земельної ділянки ОСОБА_2 . Межі земельної ділянки ОСОБА_2 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками у кількості 4 шт. (а.с. 41).

25 лютого 2014 року відповідач ОСОБА_2 оформив право власності на суміжну земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0032, площею 0,2024 га (для ведення особистого селянського господарства), яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 22, 23).

12 вересня 2018 року ОСОБА_1 уклав договір з ДП «Сумигеодезкартографія» на виконання робіт з метою відновлення меж земельних ділянок і закріплення меж земельних ділянок в натурі. Вартість послуг становить 2200 грн (а.с. 12).

Вартість робіт по винесенню в натуру меж земельної ділянки за межами міста до 30 км, до 10-ти точок повороту становить 1872 грн (а.с. 4).

14 вересня 2018 року складено Акт відновлення меж земельної ділянки власника ОСОБА_1 , кадастровий номер :09:001:0006, і закріплення її межовими знаками. Згідно з Актом межі земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :09:001:0007, площею 0,4508 га, відновлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 11 листопада 2004 року і закріплені межовими знаками у кількості 8 шт. Акт містить підписи власника земельної ділянки ОСОБА_1 , виконавців робіт, власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 . Відсутні підписи власника суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 , а також інженера-землевпорядника сільської ради ОСОБА_6 і голови Миколаївської сільської ради (а.с. 8).

23 жовтня 2018 року складено Акт обстеження земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , у якому комісією у складі сільського голови Самотой С.В., голови земельної комісії ОСОБА_7 , керівника земельного відділу Миколаївської сільської ради Обліванцевої І.Ю., спеціалістів сільської ради ОСОБА_6 , ОСОБА_8 засвідчено, що спеціалістами Укргеодезкартографії були винесені (відновлені) межові знаки земельної ділянки ОСОБА_1 . Сусіди Суярови погоджуються з встановленими межами. Під час обстеження було встановлено, що існуюча межа не співпадає з межею, що встановили ліцензовані спеціалісти-землевпорядники. Сусіди погодились на використання земельних ділянок згідно встановлених меж. Земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться в занедбаному стані, не оброблялась на протязі багатьох років. Попередні землевласники земельної ділянки по АДРЕСА_1 і ОСОБА_9 використовували земельні ділянки на умовах добросусідства і межові знаки не виставляли (а.с. 9).

14 вересня 2021 року ОСОБА_1 звертався до ОСОБА_2 з письмовою пропозицією про відшкодування половини витрат на встановлення суміжних меж в сумі 700 грн (а.с. 15).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача не узгоджуються зі способами захисту прав, визначеними ст. 16 ЦК України, оскільки такі вимоги як визнання права на відновлення спільної межі та права на стягнення понесених витрат на відновлення суміжних меж крім того що не є передбаченим чинним законодавством способом захисту прав, також не призведе до поновлення прав позивача, яке заявник вважає порушеним. Крім того, заявник вже реалізував своє право на відновлення спільної межі, звернувшись до землевпорядної організації. Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування половини витрат на відновлення спільної межі, суд виходив з відсутності доказів вини відповідача у виникненні відповідних витрат позивача.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачкою способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що про порушення свого права заявник дізнався після відновлення меж належних йому земельних ділянок, яке відбулось у вересні 2018 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 106 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за № 391/17686 (в редакції, що діяла на час звернення до суду з позовною заявою) (далі - Інструкція № 376).

Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (п. 4.1 Інструкції № 376).

Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції № 376 встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право особи порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста».

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підтвердження підстав позову заявник не надав суду жодних доказів, на підставі яких можна було б ідентифікувати вчинення відповідачем перешкод під час використання суміжних земельних ділянок, що межу належної позивачу земельної ділянки таким чином перетинає суміжний землевласник, що власне, і є відповідними перешкодами чи порушенням прав.

Позивачем не доведено що саме внаслідок дій відповідача заявник змушений був нести витрати по відновленню меж суміжних земельних ділянок. Наявними у матеріалах справи письмовими доказами не підтверджено, що відповідач неправомірно використовував частину земельної ділянки позивача, відсутні докази де саме проходила межа суміжних земельних ділянок до та після відновлення меж, тобто не доведено порушення відповідачем меж земельної ділянки позивача.

З наявних у справі доказів та графічних матеріалів суд апеляційної інстанції вбачає лише фактичне розташування належних сторонам суміжних земельних ділянок через розташування на них нерухомого майна та фактично позбавлений можливості встановити, що саме земельна ділянка відповідача накладається на частину ділянки позивача, а не навпаки.

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що між колишнім власником земельної ділянки позивача та відповідачем склались добросусідські умови використання суміжних земельних ділянок без встановлення меж, а згодом як позивач, так і відповідач відновили межі належних їм земельних ділянок, тобто реалізували передбачені чинним законодавством права на відновлення меж. Зокрема, ОСОБА_2 відновив межі належної йому земельної ділянки 28 жовтня 2013 року, а ОСОБА_1 скористався таким правом 14 вересня 2018 року. При цьому, виявлені 23 жовтня 2018 року та засвідчені відповідним Актом невідповідності проходження межі між земельними ділянками сторони вирішили узгодили між собою шляхом подальшого використання земельних ділянок згідно встановлених меж, тобто відновлення прав відбулось 23 жовтня 2018 року за взаємною згодою землевласників.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що після 23 жовтня 2018 року відповідачем були порушені права позивача відносно межі земельної ділянки. Крім того, що позивачем не доведено порушення відповідачем прав заявника як суміжного землевласника, також не доведена вимога про відшкодування половини витрат на відновлення спільної межі у розмірі 720 грн. Зокрема, матеріали справи не містять жодного письмового доказу понесення позивачем відповідних витрат у сумі 1440 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду щодо неналежного способу захисту прав, який обрав позивач відносно вимог про визнання права на відновлення спільної межі між суміжними земельними ділянками та земельною ділянкою відповідача, визнання права на відшкодування половини витрат на відновлення спільної межі та зобов`язання відповідача перерахування 720 грн на картковий рахунок заявника. Висновки місцевого суду в цій частині послідовно викладені в мотивувальній частині судового рішення і додаткової аргументації не потребують.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, підстав для зміни чи скасування якого за доводами апеляційної скарги немає.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Турченко С.П. просить стягнути з позивача на користь відповідача 4000 грн витрат за надану правничу допомогу. Вказані витрати, а також надання адвокатом правничої допомоги відповідачу в апеляційному суді підтверджуються квитанцією №1 від 28 лютого 2023 року на суму 4000 грн, договором про надання правової допомоги б/н від 22 жовтня 2021 року, додатковою угодою № 1 від 22 жовтня 2021 року, ордером на надання правничої допомоги № 1166135.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду судове рішення залишається без змін, тому понесені ОСОБА_2 витрати за надану адвокатом Турченком С.П. правничу допомогу в апеляційному суді підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 , але в розмірі 2000 грн, враховуючи заперечення щодо даних вимог ОСОБА_1 та беручи до уваги обсяг наданої правничої допомоги, складність справи, саме такий розмір відшкодування буде відповідати обсягу наданої правничої допомоги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сумського районного суду Сумської області від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн витрат за надану правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина