Справа № 541/2117/22
Номер провадження 2/541/75/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 лютого 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Третяка О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Олешко Н. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката Сидоренка Ю. В.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки, адвоката Долженко О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Миргородська районна військова адміністрація, орган опіки та піклування Миргородської міської ради, орган опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи - Миргородська районна військова адміністрація, орган опіки та піклування Миргородської міської ради, орган опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 2011 року по 2018 рік він перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 . У шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . З вересня 2018 року дитина проживала з матір`ю. Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2021 року з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2021 року.

Відповідачка чинила перешкоди у спілкуванні з сином, внаслідок чого позивач змушений був звертатися до правоохоронних органів з відповідною заявою. З 10 травня 2022 року і до цього часу син, за згодою відповідачки, постійно проживає з позивачем за місцем проживання в с.Вирішальне Миргородського району Полтавської області, де для нього створені всі умови для нормального проживання, навчання та розвитку. За цей період відповідачка участі у вихованні сина не приймала, не відвідувала його, матеріальної допомоги на утримання сина не надавала. В серпні 2022 року відповідачка почала вимагати повернути дитину, щоб він мав змогу ходити до школи в с. Зубівка Миргородського району Полтавської області.

Позивач заперечує проти проживання дитини з відповідачкою через те, що вона не може забезпечити необхідні умови для нормального життя дитини, її розвитку та буде суперечити інтересам дитини. Відповідачка не має свого житла, проживає з матір`ю та новим співмешканцем, що створює психологічний тиск на сина. Проживання сина з позивачем відповідає бажанню самої дитини. Позивач просить визначити місце проживання дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1 та стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

28 вересня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав вимоги, викладені в позовній заяві. Також пояснив суду, що він проживає разом з сином в приватному будинку, де є пічне опалення. Сину у нього подобається - гуляє, їздить на техніці. До школи дитина не ходить, але навчається в школі он-лайн. Офіційно позивач працює - займається вирощуванням сільськогосподарських культур на земельній ділянці, яка у нього є, працює у ФОП ОСОБА_4 . Відповідачка до дитини не телефонує і не приїздить.

Представник позивача - адвокат Сидоренко Ю.В. в судовому засіданні підтримав повністю заявлені позовні вимоги. Пояснив, що дитині некомфортно жити з відповідачкою та її співмешканцем. В квартирі, де зараз проживає відповідачка немає навіть окремого ліжка для дитини. З батьком ОСОБА_5 буде краще, ніж з матір`ю.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнала і просила відмовити в їх задоволенні повністю, зважаючи на наступне. Після розлучення дитина проживала разом з нею. З позивача за рішенням суду стягувалися аліменти на утримання дитини, однак позивач сплачував їх нерегулярно. Причиною розлучення стала негативна поведінка позивача- образи, фізичне насильство в сім`ї. Позивач негативно впливає на сина - дозволяє негативно ставитися до матері. Під час спільного проживання ОСОБА_1 вів себе неадекватно, внаслідок чого викликала поліцію. ОСОБА_3 хоче займатися танцями та боксом, але такої можливості зараз немає, бо син живе у батька в селі. Відповідачка ніколи не забороняла позивачу бачитися з сином, однак позивач зловживав своїми правами - забирав дитину посеред уроків, дитину повертав в брудному одязі. Позивач за дитиною не слідкує. Фактично дитина майже цілий день сама без нагляду дорослих, до школи не ходить, не лікується. По телефону відповідачка майже не спілкується з дитиною через заборону з боку позивача. Вона офіційно працює та отримує заробітну плату. Співмешканець гарно ставиться до ОСОБА_5 , допомагає матеріально. ОСОБА_3 подобається в ОСОБА_6 .

Представник відповідача - адвокат Долженко О. М. в судовому засіданні просила відмовити з задоволенні позову ОСОБА_1 з наступних підстав. Сторони розлучилися через негативну поведінку позивача. Після розлучення в 2018 році позивач не в повному обсязі сплачував аліменти на утримання сина, мав заборгованість. Після повномасштабної агресії з боку росії позивач почав цікавитися долею сина та почав його відвідувати, забирав зі школи, не ставлячи матір дитини до відома. На думку представника відповідача така поведінка свідчить про намагання ОСОБА_1 ухилитися від сплати аліментів або уникнути від військової служби під час війни. Відповідачка офіційно працює, має заробітну плату. В противагу позивачу ОСОБА_2 має позитивну характеристику. Акт обстеження умов проживання ОСОБА_2 цілком задовільний для проживання сина. Позивач забороняє сину спілкуватися з матір`ю та бабусею. ОСОБА_3 - єдиний учень в класі, який не ходить до школи і не спілкується з однокласниками. Проживання дитини разом з матір`ю відповідає інтересам дитини.

В судовому засіданні ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 пояснив, що йому подобається жити у батька, кататися на транспорті. До школи він не ходить але навчається онлайн. Їжу готує батько.

Допитана в судовому засіданні в якості педагога-психолога ОСОБА_7 пояснила, що малолітній ОСОБА_3 давав пояснення без тиску, добровільно, але відчувається, що дитина перебуває під тиском батька (а.с.107-109).

В судове засідання представники третьої особи - органу опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області та відділу служби у справах дітей Миргородської міської ради Полтавської області не з`явилися. Надали суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 104, 106, 130, 148, 169, 171).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона складала акт проживання умов малолітньої дитини в м. Миргород. Як пояснила ОСОБА_2 дитина з весни 2022 року перебувала у батька. Умови в квартирі для проживання дитини цілком задовільні. Скарг на ОСОБА_2 не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона складала акт проживання умов малолітньої дитини в с.Зубівка та м. Миргород. Умови в квартирі та будинку в селі для проживання дитини цілком прийнятні.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він складав акт проживання умов малолітньої дитини в с.Зубівка. Умови в селі для проживання дитини цілком прийнятні. Є окрема кімната, ноутбук для навчання, меблі, туалет і ванна кімната.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він є сусідом позивача ОСОБА_1 , який проживає сам з сином ОСОБА_5 . У дитини є окрема кімната та всі умови для проживання. Відповідачку по справі не знає. Щодо достовірності відомостей в акті умов проживання дитини пояснив, що відомості вносилися зі слів ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що була присутня при складанні акту умов проживання ОСОБА_5 у батька. Дитина до школи не ходить, хоча школа знаходиться поруч. У ОСОБА_1 є земельна ділянка площею 2 га та тримає господарство - гуси, кури, свині. При складанні акту до оселі ОСОБА_1 не заходила і дані вказано зі слів позивача.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що він співмешкає з відповідачкою з 2020 року. Зараз проживають в м. Миргород в його квартирі, до цього проживали в с.Зубівка. У 2020 та 2021 році разом з ОСОБА_5 їздили до моря. ОСОБА_1 не дозволяє відповідачці бачитися з сином, не дозволяє спілкуватися по телефону, не дозволяє сину відвідувати школу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила суду, що вона є класним керівником ОСОБА_15 . До школи ОСОБА_5 не ходить з початку навчального року. Він єдиний з класу, хто вчиться онлайн. Позивач обіцяв привезти ОСОБА_5 на свято «1 вересня», але не зробив цього, хоча відповідачка прийшла на свято до сина. Телефон ОСОБА_5 або не відповідає, або бере тато дитини. Домашні завдання ОСОБА_5 не завжди виконує.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що вона була класним керівником в класі ОСОБА_17 в с.Зубівка. Батько цікавився навчанням сина по телефону. Мама займалася навчанням сина і доглядала - ОСОБА_5 був завжди охайно одягнутим. Дитина більш прив`язана до батька. На батьківські збори приходила відповідачка. Коли дитина була у батька - домашнє завдання не завжди виконувалося.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що вона є сусідкою відповідачки в с.Зубівка. ОСОБА_2 працює перукарем. Два роки тому до будинку відповідачки викликали поліцію через неадекватну поведінку позивача. ОСОБА_3 останнім часом зробився замкнутим, не телефонує бабусі. ОСОБА_3 в с.Зубівка мав багато друзів.

Свідок ОСОБА_19 пояснила в судовому засіданні, що вона є тіткою відповідачки. За життя в с.Зубівка у зв`язку з неадекватною поведінкою позивача викликали поліцію. ОСОБА_1 дозволяв ображати відповідачку при синові. ОСОБА_5 став замкнутим. Позивач не дозволяє бабусі спілкуватися з онуком ОСОБА_5 . Відповідачка працює, матеріально забезпечувала сина. Проживаючи в м.Миргород ОСОБА_5 відвідував школу - їздив до школи на шкільному автобусі.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що він працював директором гімназії в с.Зубівка, де навчався ОСОБА_5 . Відповідачка дозволяла позивачу забирати зі школи сина, однак той не завжди вчасно дитину повертав додому. Мати дитини займалася вихованням. Батька ОСОБА_5 побачив тільки в 4-му класі, до цього з позивачем знайомим не був. Мати ОСОБА_5 цікавилася навчанням сина. Класний керівник ОСОБА_5 повідомила, що позивач забрав сина зі школи та написав заяву про переведення на дистанційну форму навчання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки. Раніше сім`я ОСОБА_1 проживала в с.Зубівка, але після розлучення відповідачка залишилася прожити в с. Зубівка, а потім переїхала до м. Миргород. Розлучення сталося через негативну поведінку позивача до ОСОБА_2 . З травня 2022 року позивач раптово забрав до себе дитину і не дає бачитися з матір`ю та бабусею ОСОБА_5 . ОСОБА_2 привчала сина до порядку та дисципліни, що не подобалося ОСОБА_5 , а батько ОСОБА_1 навпаки, обіцяв сину різні подарунки. Позивач у присутності сина дозволяв ображати словами ОСОБА_2 . Відповідачка повністю забезпечувала сина в потребах, доглядала. ОСОБА_3 подобалося жити з мамою в м. Миргороді, подобалося їздити шкільним автобусом до школи. ОСОБА_3 скучав за батьком.

Свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що вона раніше навчала ОСОБА_15 в 3 та 4 класі. Доглядала його відповідачка, цікавилася навчанням сина, була присутня на всіх батьківських зборах та шкільних святах. Батька дитини бачила тільки один раз у школі в директора. Відповідачка ніколи не сварила сина. Позивач дозволяв ображати ОСОБА_2 в присутності дитини. ОСОБА_3 подобалося грати у футбол, він мав друзів. Відповідачка дозволяла позивачу забирати сина до себе на вихідні. Зараз ОСОБА_5 не ходить до школи, онлайн навчання відвідує не завжди, домашнє завдання виконує не в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено наступне. З 2011 року по 2018 рік позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6). З вересня 2018 року дитина проживала з матір`ю. Згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16 липня 2021 року з позивача на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 22.06.2021 року (а.с.51). З 10 травня 2022 року син ОСОБА_5 постійно проживає з позивачем за місцем проживання в с.Вирішальне Миргородського району Полтавської області. В серпні 2022 року відповідачка почала вимагати повернути дитину, щоб він мав змогу ходити до школи в с.Зубівка Миргородського району Полтавської області. На даний час учень 5 класу Зубівської гімназії ОСОБА_3 не відвідує навчальні заняття з 01.09.2022 року, домашні завдання виконує несистематично і не в повному обсязі (а.с. 50, 79, 154). Позивач з 26 вересня 2022 року працює підсобним робітником у ФОП ОСОБА_23 (а.с.82). З червня 2021 року позивач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 на загальну суму 25912 грн. 60 коп. (а.с. 131, 132). Відносно позивача ОСОБА_1 13.11.2022 року складався адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за заявою відповідачки (а.с. 152).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Частиною 3 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який було надано виконавчим комітетом Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 31.10.2022 року, місцем проживання малолітнього ОСОБА_15 було доцільно визначено разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.67-71), яка має позитивну характеристику (а.с.49).

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Крім того, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 займається вихованням малолітньої дитини, піклується про неї, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з матір`ю, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному.

За таких підстав у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Миргородська районна військова адміністрація, орган опіки та піклування Миргородської міської ради, орган опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини - слід відмовити, як заявлений безпідставно.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 8,12 Закону України «Про охорону дитинства»,ст.ст.141, 161 СК України, ст.ст. 29 ЦК України, ст.ст. 258,259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Миргородська районна військова адміністрація, орган опіки та піклування Миргородської міської ради, орган опіки та піклування Сенчанської сільської ради Полтавської області про визначення місця проживання дитини - малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 24.02.2023 року.

Суддя: О. Г. Третяк