ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чернишов Сергій Олегович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Уваров Максим Олександрович, Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, ОСОБА_7 , про визнання договору недійсним, витребування майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чернишов С. О., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Уваров М. О., Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, ОСОБА_7 , в якому, посилаючись на норми статей 203, 215, 216, 330, 387, 388, 395, 396, 397, 398 ЦК України, статей 9, 58, 150, 156 ЖК України, просив:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45387822 від 06 лютого 2019 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 30164675 від 05 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) від 06 лютого 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М., зареєстрований в реєстрі за № 162;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45433150 від 08 лютого 2019 року державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгісер О. М. на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 30206878 від 06 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_3 ;

- витребувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) від ОСОБА_5 , що належала на підставі договору дарування від 26 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округ Уваровим М. О., зареєстрованого в реєстрі за № 229 на користь ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46679880 від 26 квітня 2019 року державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М. О. на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 31376187 від 26 квіті 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_5 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46568620 від 19 квітня 2019 року державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М. О. на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 31271903 від 19 квітня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_4 ;

- позбавити ОСОБА_6 права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- усунути перешкоди з боку ОСОБА_6 у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відновити право ОСОБА_1 на реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 25 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Постановою Верхового Суду від 25 січня 2023 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи (т.3 а.с. 220-224).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 лютого 1962 року ОСОБА_8 у складі сім`ї, що складалася з чотирьох членів: чоловік ОСОБА_9 , донька ОСОБА_10 , син ОСОБА_1 , на підставі ордеру № 159 була надана квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі ордеру № 1213 серія А від 06 вересня 1979 року ОСОБА_8 у складі сім`ї, що складалася з трьох членів: чоловік ОСОБА_9 , син ОСОБА_1 у зв`язку з відселенням з будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_2 була надана у володіння та користування квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ордеру № 1214 серія А від 06 вересня 1979 року ОСОБА_10 у складі сім`ї, що складалася з чотирьох членів: чоловік ОСОБА_11 , дочка ОСОБА_12 , син ОСОБА_13 у зв`язку з відселенням з будівельного майданчика за адресою: АДРЕСА_2 була надана у володіння та користування квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 з 29 жовтня 1979 року по 12 квітня 2019 рік був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур управління у сфері державної реєстрації відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради від 08 серпня 2019 року за № 10/5-1920.

Відповіддю Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 серпня 2019 року за № 5/5-138 ОСОБА_1 знятий з реєстрації згідно документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, а саме: відчуження житла.

ОСОБА_8 була зареєстрована у спірній квартирі з 29 жовтня 1979 року по 14 лютого 2006 рік (знята з реєстрації згідно свідоцтва про смерть).

ОСОБА_9 був зареєстрований у спірній квартирі з 29 жовтня 1979 року по 21 лютого 1995 року (знятий з реєстрації згідно свідоцтва про смерть).

Сім`я ОСОБА_14 приватизацію шляхом безоплатної передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 не здійснювали, внаслідок чого права власності в порядку приватизації державного майна не набули.

Відповідно до наданої інформації комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської міської ради від 08 серпня 2019 року за № 11405 стосовно реєстрації права власності за адресою: АДРЕСА_1 , в матеріалах інвентаризаційної справи за зазначеною адресою свідоцтво про право власності за ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 06 січня 1998 року виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 1/35- 98 відсутнє.

20 серпня 2019 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради за № 3/17- 3712 на запит адвоката повідомлено, що за даними електронної бази департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам, шляхом приватизації, квартири АДРЕСА_4 .

За посиланням позивача в позовній заяві після смерті матері в 2006 році він разом зі своєю дружиною та сином переїхали зі спірної квартири до квартири АДРЕСА_5 , де була прописана його дружина ОСОБА_17 та син ОСОБА_9

06 лютого 2019 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45387822 та здійснений запис про право власності № 30164675 від 05 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171425221 від 24 червня 2019 року.

Підставою виникнення права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зазначено договір купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С. О., (зареєстрований в реєстрі за № 7774, який укладено нібито за участю продавців: ОСОБА_15 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , що діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мешкає там же, а також на підставі доручення, посвідченого 06 листопада 1999 року Тараненко Л. О., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, в реєстрі № 2630 від імені ОСОБА_18 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та покупця: ОСОБА_2 .

Згідно договору купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С. О., зареєстрованого в реєстрі за № 7774, текст якого розташований на спеціальному бланку нотаріальних документів «серія АВЕ № 475666», та був відсканований державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. і з 06 лютого 2019 року знаходиться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_15 , неповнолітньому ОСОБА_16 та ОСОБА_18 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 січня 1998 року Виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за № 1/35-98 від 06 січня 1998 року, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 320п-94.

Однак на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 січня 1998 року Виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за № 1/35-98 від 06 січня 1998 року, зареєстрованого Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 320п-94 - ОСОБА_15 , неповнолітньому ОСОБА_16 та ОСОБА_18 належала квартира за адресою: АДРЕСА_6 , яка дійсно була продана останніми згідно договору купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чернишовим С. О., зареєстрованого в реєстрі за № 7774, текст якого розташований на спеціальному бланку нотаріальних документів «серія АВЕ № 475666», що підтверджується відповіддю Архівного управління департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів № 03-44/А-454 від 30 липня 2019 року, архівним витягом з рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 361 від 21 жовтня 1999 року «Про дозвіл на продаж, обмін приватизованих квартир» щодо надання дозволу на продажу 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_6 ; копією заяви ОСОБА_15 від 06 жовтня 1999 року щодо надання дозволу на продаж 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_6 ; копією свідоцтва про право власності на житло, виданого 06 січня 1998 року Виконкомом Дніпропетровської міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням за № 1/35-98 від 06 січня 1998 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_6 ; актом обстеження житлово-побутових умов та інші, що також узгоджується і з відповіддю КП «Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 11405 від 08 серпня 2019 року.

06 лютого 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі згоди дружини ОСОБА_19 був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського Міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М., зареєстрований в реєстрі за № 162.

08 лютого 2019 року державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45433150 та здійснений запис про право власності № 30206878 від 06 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_3

12 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_3 звернувся з заявою до Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про зняття з реєстрації місця проживання позивача ОСОБА_1 та 12 квітня 2019 року державним реєстратором Чуб І. В. прийнято рішення про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

19 квітня 2019 року між ОСОБА_3 (зі згоди дружини ОСОБА_19 ) та ОСОБА_4 (зі згоди чоловіка ОСОБА_20 ) був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М. О., зареєстрований в реєстрі за № 199. В той же день державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46568620 та здійснено запис про право власності № 31271903 від 19 квітня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_4

26 квітня 2019 року між ОСОБА_4 (зі згоди чоловіка ОСОБА_20 ) та ОСОБА_5 був укладений договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М. О., зареєстрований в реєстрі за № 229. В той же день державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Уваровим М. О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46679880 та здійснений запис про право власності № 31376187 від 26 квітня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_5 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171425221 від 24 червня 2019 року. А 18 липня 2019 року державним реєстратором відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради прийнято рішення про реєстрацію місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , яка є дружиною відповідача ОСОБА_5 з 16 лютого 2019 року.

13 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області щодо притягнення до відповідальності невстановлених осіб, які шахрайським шляхом заволоділи його майновими правами на нерухоме майно.

14 травня 2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області зареєстровано кримінальне провадження № 0001203 за ознаками складу злочину, передбаченого частиною третьою статтею 190 КК України за заявою ОСОБА_1 від 13 травня 2019 року, та останнього визнано потерпілим у кримінальному провадженні.

Станом на 12 вересня 2019 рік право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено належності йому спірної квартири, враховуючи відсутність як у його батьків, так і у нього зареєстрованого права власності на спірну квартиру, яке б надавало йому право звернення до суду з вимогами про оскарження ряду правочинів про передачу відповідачами речового права, стороною яких позивач не є, також про витребування спірної квартири на його користь, при цьому не будучи її власником до цього, як і про скасування державної реєстрації речових прав відповідачів, однак без будь-якого підтвердження права на спірну квартиру, як власності, так і права на проживання.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним (пункт 2 частини другої статті 16 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (частина перша статті 658 ЦК України).

Таким чином, розпоряджатись майном може тільки власник.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність правочину визначається за правилами статей 203, 215 ЦК України.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Право на застосування певного способу захисту порушеного права існує у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Захист порушених цивільних прав та інтересів є елементом механізму правового регулювання цивільних відносин, саме тих, у яких й відбулося порушення зазначених прав або інтересів особи. Такий захист цивільних прав та інтересів їх учасників є необов`язковим (факультативним) у структурі такого механізму, оскільки він з`являється лише за необхідності вирівнювання викривленого розвитку правового регулювання цивільних відносин з метою приведення їх у певний стан відповідно до умов договору або положень законодавства.

Застосування реституції почергово до усіх правочинів відчуження майна іншим особам в результаті позбавить добросовісного набувача гарантій дотримання його прав, закріплених у статті 388 ЦК України, що є неприпустимим.

Викладене стосується не тільки особи, яка є власником спірної речі, а й особи, якій належить інше речове право щодо предмета спору або яка має правомірний й підставний інтерес щодо спірної речі, зокрема й користувачів неприватизованого житла.

У постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений деякими, але не всіма правами власника майна, і яке свідчить про правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно або інше речове право на певне майно в майбутньому.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 зокрема просить витребувати квартиру АДРЕСА_7 із чужого незаконного володіння, як особа, яка на час відчуження спірної квартири вперше, була зареєстрована у ній, а відтак має правомірний й підставний інтерес щодо спірної квартири, як користувач неприватизованого житла.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (тут законним користувачем) і володільцем майна немає договірних (а так само й інших відносних) відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником (позивачем) правочину.

Відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Положення частини третьої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника безвідплатно особою, яка не мала права його відчужувати.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

В оцінці факту володіння у цій справі Верховний Суд застосовує пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), згідно з яким особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 8386 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, суперечать конструкції захисту прав добросовісного набувача, не відповідають нормам права, які побудовані на оцінці балансу інтересів між власником, який втратив володіння майном, та добросовісним набувачем, а отже є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

При цьому, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 643/3518/17 (провадження № 61-9173св19).

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що позивач має право на звернення до суду з позовними вимогами про витребування спірної квартири, яка за низкою правочинів перейшла у власність останнього набувача ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 19 квітня 2019 року.

Суд першої інстанції не врахував, що первинною підставою, за якою спірна квартира була зареєстрована за ОСОБА_2 є рішення державного реєстратора від 06 лютого 2019 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на підставі неіснуючого договору купівлі-продажу від 12 листопада 1999 року.

Враховуючи викладене, відповідач не набув права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, визначені законом.

Висновок суду про те, що фактичне володіння спірною квартирою виключає можливість пред`явлення віндикаційного позову, оскільки позивач хоча і користується квартирою, проте не має права власності на неї, не є стороною договору з відповідачем, на підставі якого останній набув прав на квартиру і єдиним способом захисту прав власника щодо нерухомого майна є пред`явлення позову про його витребування.

Враховуючи вищезазначене, слід витребувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) від ОСОБА_5 , що належала на підставі договору дарування від 26 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округ Уваровим М. О., зареєстрованого в реєстрі за № 229 на користь ОСОБА_1 .

Крім того, колегія суддів зазначає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням (стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2021 року по справі № 206/5355/18 (провадження № 61-6714св20) зазначено, що: «відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожній особі гарантується окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18 лютого 1999 року).

Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що зняття з реєстрації позивача відбулось з порушенням його прав на житло, а під час судового розгляду не встановлено правових підстав для позбавлення позивача права користування спірним житлом та відсутні підстави для зняття з реєстрації місця проживання позивача.

Для відновлення права позивача на реєстрацію місця проживання необхідно усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) шляхом зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійним правочином чи витребування майна із чужого незаконного володіння, є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації.

Відповідно до абзаців першого-третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІV відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19 наведено правовий висновок, відповідно до якого способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи вищевикладене, слід скасувати попередні рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав власності на спірну квартиру.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відтак доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції, заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають встановленим обставинам і здійснені при неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому рішення у справі підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення вимог позивача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви, апеляційної та касаційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 10 775, 6 грн, тобто по 2155,12 грн, з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Чернишов Сергій Олегович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Уваров Максим Олександрович, Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради, ОСОБА_7 , про визнання договору недійсним, витребування майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав задовольнити частково.

Витребувати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) від ОСОБА_5 , що належала на підставі договору дарування від 26 квітня 2019 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округ Уваровим М. О., зареєстрованого в реєстрі за № 229 на користь ОСОБА_1 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45387822 від 06 лютого 2019 року державного реєстратора - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О. М. на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 30164675 від 05 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_2 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45433150 від 08 лютого 2019 року державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгісер О. М. на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 30206878 від 06 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_3 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46568620 від 19 квітня 2019 року державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М. О. на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 31271903 від 19 квітня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_4 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 46679880 від 26 квітня 2019 року державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Уварова М. О. на підставі якого здійснений номер запису про право власності № 31376187 від 26 квітні 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_5 .

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження квартирою за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) шляхом зобов`язання Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 та відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 2 155,12 грн, з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: