Справа № 361/8725/21
Провадження № 2/361/648/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2023 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Калініченко Н.В., Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки в натурі,

установив:

04 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ земельних ділянок в натурі.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_4 , та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та дві земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

В шестимісячний строк спадщину позивачем та її сестрою ОСОБА_3 було прийнято та нотаріусом Броварської районної державної нотаріальної контори було видано їй з сестрою свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, а на земельні ділянки у видачі свідоцтв було відмовлено, у зв?язку з тим, що державні акти на право власності на земельні ділянки не зареєстровані у визначеному законом порядку.

У подальшому ОСОБА_3 без погодження позивача, на власний розсуд та без жодних дозвільних документів, зробила у веранді 1-7 (площею 14,6 кв. м.), через яку здійснювався вхід до будинку, ще один вхідний проріз збоку і влаштувала перегородку таким чином, що веранда стала поділена на дві частини розміром 8,20 кв.м., де був облаштований новий вхід, і розміром 6,40 кв.м., де розміщувався основний вхід до будинку. Також ОСОБА_3 замурувала дверний проріз між житловою кімнатою 1-5 та коридором 1-1, таким чином отримала ізольовану частину будинку з окремим входом до складу якої входили: житлові кімнати 1-4 (площею 16,1 кв.м), 1-5 (площею 12.7 кв.м.) кухня 1-6 (площею 5,6 кв.м.) та частина веранди 1-7 (площею 8,20 кв.м.), а всього загальною площею 46,6 кв.м.

У користуванні позивача залишились: житлові кімнати 1-2 (площею 9,3 кв.м.) та 1-3 (площею 22,6 кв.м.), частина веранди 1-7 (площею 6,4 кв.м.) усього загальною площею 43,8 кв.м.

Внаслідок втручання ОСОБА_3 в несущу стіну веранди 1-7 вона опинилась в аварійному стані, а коли позивач почала здійснювати її ремонт вона взагалі зруйнувалась, так як була побудована з половинки цегли. Таким чином у позивача не було іншого варіанту як спорудити на місці старої веранди нову веранду площею 13,2 кв.м.

Зазначені обставини підтверджуються технічним паспортом на будинок.

Після вказаних обставин позивач звернулась до своєї сестри з проханням оформити у нотаріуса поділ в натурі житлового будинку шляхом укладення договору про поділ, але ОСОБА_3 відповіла, що їй це не потрібно.

Відтак, позивач звернулася до суду з позовною заявою про поділ будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року вищевказаний позов задоволено та проведено поділ будинку в натурі згідно з варіантом 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2009 року.

Після набрання зазначеним рішенням законної сили позивач разом з чоловіком зробили капітальний ремонт виділеної судом в натурі частини будинку.

У подальшому, після того як рішення суду набрало законної сили, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2010 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким поділ будинку проведено за варіантом 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2009 року. Встановлено порядок користування земельною ділянкою відповідно до цього варіанту висновку.

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 липня 2012 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 358 ч. 3 КК України, та призначено їй покарання у виді 1 року обмеження волі. Звільнено ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановивши їй іспитовий строк 1 (один) рік.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2012 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Руднянська сільська рада Броварського району про виділ в натурі частини будинковолодіння, що є у спільній частковій власності сторін та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2012 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Руднянська сільська рада Броварського району, про виділ в натурі частини будинковолодіння, що є у спільній частковій власності сторін та визначення порядку користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 вересня 2012 року.

У листопаді 2016 році ОСОБА_3 звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про визнання за нею права власності на частину земельної ділянки площею 0,25 для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер :01:016:0004 та частину земельної ділянки площею 0,0612 для

ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:016:0005, що знаходяться на землях Руднянської сільської ради Броварського району Київської області, за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В процесі розгляду справи позивач подала зустрічний позов з аналогічним позовними вимогами.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року зустрічний та первісний позови задоволено та визнано за позивачем та ОСОБА_3 право власності на частини вказаних вище земельних ділянок.

У подальшому позивачем отримано витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки та здійснено реєстрацію право власності на вказані земельні ділянки.

Оскільки у добровільному порядку позивач з сестрою не можуть дійти згоди щодо користування земельною ділянкою, виникла необхідність у зверненні до суду з позовом про поділ земельної ділянки в натурі.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд здійснити поділ в натурі між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровий номер :01:016:0004 та площею 0,0612 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:016:0005, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №1 «А», запропонованого висновком судової будівельно-технічної експертизи №4099/4100/4101, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз 29 вересня 2009 року, а саме: виділити їй та ОСОБА_3 в натурі по частині земельних ділянок площею 1583,0 кв.м. кожній, в тому числі двір загального користування площею 68,4 кв.м. та площею під будинком і будівлями, а також двір загального користування площею -136,8 кв.м.; судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2022 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_3 належним відповідачем ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Хоменко І.М. позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві, просив про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не погоджувався із загальним користуванням земельної ділянки, не заперечував проти її розподілу та просив вирішити питання щодо компенсації вартості господарських будівель. У відзиві на позовну заяву зазначав, що вимоги позивача щодо варіанту розподілу вигадані самостійно. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2009 року, на яке посилається позивач, 14 грудня 2010 року скасовано апеляційним судом Київської області та ухвалено нове рішення, яким проведено поділ будинку згідно з варіантом №1, запропонованого експертом у висновку будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2009 року. Також вказував на те, що з січня 2022 року він став власником частини земельної ділянки. Його сім?я, яка складається з чотирьох осіб, зареєстрована та проживає в зазначеній частині будинку, мають своє господарство. Інша частина будинку - нежитлова, ніхто не проживає та не зареєстрований. Останнім часом інколи приїжджають спадкоємці з друзями, але постійно шкодять, у результаті чого зламали огорожу. Посилаючись на викладене, просив суд залишити розподіл земельної ділянки відповідно до рішень Апеляційного суду Київської області та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ; вирішити питання щодо компенсації вартості господарських будівель.

Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги в їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2016 року зустрічний та первісний позови задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :01:016:0004, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0612 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:016:0005, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер :01:016:0004, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0612 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:016:0005, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак, у ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що також знайшло своє відображення і у ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України, відповідно до якої володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Таким чином, з моменту набуття права спільної часткової власності на земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені усіма співвласниками.

Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є, зокрема, у їх спільній частковій власності.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

На відміну від вказаного вище положення акту цивільного законодавства, яке надає право співвласнику майна здійснювати його поділ у натурі, ст. 88 Земельного кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює земельні правовідносини, передбачено, що учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Проте, наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Такі висновки ґрунтуються на положенні ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в п. 19 постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

До матеріалів справи позивачем долучено висновок судової будівельно-технічної експертизи від 29 вересня 2009 року №4099/4100/4101, призначеної ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2009 року у цивільній справі ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог - Руднянська сільська рада Броварського району Київської області про виділ у натурі частки будинковолодіння, що є у спільній частковій власності сторін та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Експертом запропоновано три варіанти порядку користування земельної ділянки, які відповідають вимогам нормативних документів.

Під час розгляду справи судом встановлено, що домовленості між сторонами про поділ у натурі між співвласниками нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, не досягнуто та між ними протягом тривалого часу існує спір щодо його поділу.

Відтак, суд вважає, що запропонований позивачем варіант розподілу №1 «А» у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 квітня 2009 року, відповідно до якого пропонується виділити співвласникам по частині земельної ділянки площею 1583,0 кв.м. в тому числі двір зального користування площею 68,4 кв. м. та площа під будинком і будівлями. Двір загального користування площею - 136,8 кв.м. Лінії розподілу ділянок співвласників проходять: з точки «А», яка розташована на межі з вул. Кірова та розподіляє відрізок 21,77 м на частини (4,29+6,42)=10,71 м. ліворуч та 11,06 м. праворуч в точку "Б" (точка лінії розподілу будинку) - 8,79 м; з точки «Б» по лінії розподілу будинку в точку «В»; з точки «В» під кутом 90° в точку «Г» - 1,50 м: з точки «Г» паралельно стіні будинку в точку «Д» - 3,24 м; з точки «Д» в точку «E» - 83,30 м; точка «Е» розподіляє тильну межу ділянки на відрізки 13,07 м ліворуч та 12,96 м праворуч. Двір загального користування площею 136,8 кв.м. в межах: з точки «И», яка розташована на межі з вулицею Лебідська та розподіляє відрізок 21,77 м. на частини 4,29 м. ліворуч та (6,42+11,06)=17,48 м. праворуч в точку «Л» (ріг будинку) - 9,12 м; з точки «Л» вздовж стіни будинку в точку «M»-5,0 м; з точки «М» до рогу господарської будівлі під літерою «В» та вздовж її стін в точку «Н» (точка «Н» розподіляє відрізок 16,77 м лівої межі ділянки на частки 1,0 м. праворуч та 15,77 м. ліворуч); з точки «Н» вздовж лівої межі ділянки в точку «П»; з точки «П» вздовж стін господарської будівлі під літерою «Б» в точку «P»; з точки «Р» вздовж межі з вул. Лебідська в точку «И»- 4,29 м, є оптимальним варіантом розподілу і прийнятним для обох сторін, враховуючи, що саме даний варіант буде сприяти належному здійсненню ефективного і раціонального землекористування позивачами їх землею.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 470 грн 20 коп.

Разом з тим, відповідно до положень частини першої, пунктів першого, четвертого частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Стаття 137 вказаного Кодексу детально описує порядок відшкодування та визначення вказаних витрат, зокрема: - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша); - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга); - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя); - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта); - у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята); - обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста).

В матеріалах справи міститься копія договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2019 року, копія рахунку №2/19 від 21 листопада 2019 року на оплату послуг за надання правничої допомоги та копія платіжного доручення №@2PL091668, що були долучені позивачем до матеріалів справи.

Враховуючи надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених витрат на правову допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 8 100 грн 00 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 356, 358, 364, 367 ЦК України та ст.ст. 88, 152 ЗК України, ст.ст.10, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Поділити в натурі між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :01:016:0004, та площею 0,0612 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:016:0005, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №1 «А», запропонованого висновком судової будівельно-технічної експертизи №4099/4100/4101, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз 29 вересня 2009 року.

Виділити ОСОБА_1 в натурі частину земельних ділянок площею 1583,0 кв.м., у тому числі двір загального користування площею 68,4 кв.м. та площа під будинком і будівлями, двір загального користування площею - 136,8 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 в натурі частину земельних ділянок площею 1583,0 кв.м., у тому числі двір загального користування площею 68,4 кв.м. та площа під будинком і будівлями, двір загального користування площею - 136,8 кв.м.

Лінії розділу між земельними ділянками прокласти в наступних межах:

-з точки «А», яка розташована на межі з вул. Кірова та розподіляє відрізок 21,77 м на частини (4,29+6,42)=10,71 м. ліворуч та 11,06 м. праворуч в точку «Б» (точка лінії розподілу будинку) - 8,79 м;

-з точки «Б» по лінії розподілу будинку в точку «В»;

-з точки «В» під кутом 90° в точку «Г» -1,50 м;

-з точки «Г» паралельно стіні будинку в точку «Д» - 3,24 м;

-з точки «Д» в точку «E» - 83,30 м;

-точка «Е» розподіляє тильну межу ділянки на відрізки 13,07 м ліворуч та 12,96 м праворуч.

-Двір загального користування площею 136,8 кв.м. прокласти в наступних межах:

-з точки «И», яка розташована на межі з вулицею Лебідська та розподіляє відрізок 21,77 м. на частини 4,29 м. ліворуч та (6,42+11,06)=17,48 м. праворуч в точку «Л» (ріг будинку) - 9,12 м;

-з точки «Л» вздовж стіни будинку в точку «M»-5,0 м;

-з точки «М» до рогу господарської будівлі під літерою «В» та вздовж її стін в точку «Н» (точка «Н» розподіляє відрізок 16,77 м лівої межі ділянки на частки 1,0 м. праворуч та 15,77 м. ліворуч);

-з точки «Н» вздовж лівої межі ділянки в точку «П»;

-з точки «П» вздовж стін господарської будівлі під літерою «Б» в точку «P»;

-з точки «Р» вздовж межі з вул. Лебідська в точку «И»- 4,29 м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 470 (одна тисяча чотириста сімдесят) гривень 20 копійок та витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 8 100 (вісім тисяч сто) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.С. Сердинський