Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря- Фареник А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства» СЕНС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить:

-визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 ;

-усунути перешкоди у праві користування майном АТ`СЕНС БАНК» шляхом виселення відповідачів з квартири.

Посилається в позові на те, що 16 вересня 2008 року між АКБ`Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ`СЕНС-БАНК», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 005/726479-KN, 16 вересня 2008 року між банком та відповідачем був укладений Іпотечний договір №005/726485-Ю, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору, банком було звернуто стягнення квартиру на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Вважає, що відповідач ОСОБА_1 , втративши право власності на квартиру, разом з іншими відповідачами втратили і право користування нею.

Згідно довідки Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в квартирі зареєстровані 3 особи: відповідач та двоє його дітей.

Таким чином, у порушення п.2.14 Іпотечного договору та прав іпотекодержателя, баз згоди банку, іпотекодавець ОСОБА_1 зареєстрував у квартирі іних відповідачів.

Вважає, що неповнолітні відповідачі самоправно зайняли спірну квартиру, яка на даний час належить банку, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Провівши аналіз житлового законодавства щодо норми забезпечення жилою площею, вважає, у банку відсутній обов`язок надання відповідачам іншого житлового приміщення.

Відповідно до отриманої банком інформації дружина відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 має у власності частину квартири АДРЕСА_2 та приватний будинок у АДРЕСА_3 .

Тобто, вважає, що таким чином члени сім`ї ОСОБА_4 не є такими, що потребують поліпшення житлових умов.

Крім того, право власності банку на спірну квартиру не скасоване, а тому реєстрація відповідачів у квартирі є порушенням прав банку, як власника.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 29 грудня 2022 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 05 січня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу ОСОБА_1 , та зазначеним позивачем неповнолітнім відповідачам, копію позовної заяви з додатками.

Направлені судом документи повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання.

Відповідач своїм правом не скористався ні в своїх інтересах, ні в інтересах дітей, відзив на позов не подав.

З урахуванням цього суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір № 005/726485-ІО.

Відповідно до п.1.1.договору іпотекодавець передає якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за Договором невідновлювальної кредитної лінії №005/72479-KN від 16 вересня 2008 року , квартиру АДРЕСА_4 .

Право власності на предмет іпотеки підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради/Київська міська державна адміністрація/ від 02 серпня 2004 року, виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 23 липня 2004 року.

Згідно з п.1.2 договору заставна вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить 479 406, 39 доларів США.

Звертаючись до суду, сам Договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 005/72479-KN позивач не надав.

Пунктом 4.1. Іпотечного договору сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до Статуту АТ`СЕНС БАНК», погодженого з Національним банком України 12 вересня 2022 року, АТ`СЕНС БАНК» є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ`Альфа-Банк», всього майна, прав і зобов`язань АТ`Укрсоцбанк».

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.37 Закону України « Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до ст.ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 07 лютого 2022 року, 02 лютого 2022 року на підставі Іпотечного договору від 16 вересня 2008 року, право власності на 3-х кімнатну квартиру АДРЕСА_5 було зареєстровано за АТ «Альфа-Банк».

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Тобто, з точки зору даної норми закону позивач має довести не лише своє право власності на спірну квартиру, а й ту обставину, що набуте ним право власності на квартиру тягне за собою такі наслідки для відповідача, як колишнього власника, як втрата ними права користування житловим приміщенням, і, як наслідок, зняття з реєстрації місця проживання та подальше виселення.

За містом ст.ст. 386, 391 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги

Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк, добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 2 ст. 109 ЖК УРСР встановлено, що громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Вказаною нормою встановлено загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

З даного аналізу випливає, що особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Судом встановлено, що позивач набув право власності на спірну квартиру в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», в тобто в порядку позасудового врегулювання спору.

Як зазначено вище та підтверджується Іпотечним договором право власності на квартиру відповідачем ОСОБА_1 набуто на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради/Київська міська державна адміністрація/ 02 серпня 2004 року.

Матеріали справи не містять підтвердження, що при направленні відповідачу з неповнолітніми дітьми вимоги про виселення 22 грудня 2022 року, їм пропонувалося інше житло.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої 31 березня 2021 року у справі №753/72/17 / 61-18178ск20 /, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, їх виселення.

Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Враховуючи викладене вище, підстави набуття відповідачем ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 328, 391 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст.9, 109 ЖК Української РСР, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 223, 263-265, 273, 279 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові Акціонерного товариства» СЕНС-БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням та усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва