Провадження № 2/734/218/23 Справа № 734/20/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14 лютого 2023 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

при секретарі судових засідань - Красівській Ж.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт. Козелець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Позов мотивує тим, що відповідач у справі ОСОБА_2 є для позивача у справі ОСОБА_1 донькою. Нині позивач у справі є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , де фактично постійно проживає. Так, починаючи з 2011 року відповідач, ОСОБА_2 , без будь-яких пояснень, не знімаючись з реєстрації, зібравши свої особисті речі, переїхала жити до іншого місця, де і проживає на даний час, в Автономній Республіці Крим, де і працює. Вона залишила будинок, можливо через обставини, які склались у її житті та нині проживає окремо. ОСОБА_2 залишила належне позивачу житло, і проживає нині фактично за іншою адресою. Відносини на даний час фактично добре не підтримуються. Пропозицію у добровільному порядку знятися з реєстрації з вказаного будинку відповідач ігнорує, цього не зробила вона одразу після переїзду та до нині є зареєстрованою у належному позивачу будинку, хоча фактично не проживає. Таким чином, відповідач з 2011 року по теперішній час за місцем своєї реєстрації не проживає, її особистих речей у будинку не має. Всі обов`язки по утриманню житлової площі будинку, оплаті комунальних послуг та газопостачання, а також електроенергію, в даний час несе позивач у справі. Наявність реєстрації ОСОБА_2 у будинку позбавляє можливості у повній мірі користуватися належними правами по утриманню житла та позивачем несуться додаткові обов`язки по його утриманню. Позивач не має можливості оформити пільги щодо оплати комунальних послуг, що для позивача є суттєвим фактором для подальшого проживання, позивач вже є особою похилого віку, тому такі обставини ставлять останнього в скрутне матеріальне становище, що призвело до звернення до суду для захисту свого права у судовому порядку. Крім того, ОСОБА_2 не бажає самостійно знятися з реєстрації у належному позивачу житловому приміщенні, позивачу відомо, що вона навіть не має намір приїжджати. Враховуючи той факт, що відповідач не проживає (відсутній) у даному будинку понад 6 місяців, тому позивач вважає її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, крім того достовірно встановлено, що вона проживає постійно в іншому місці.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви про судовий розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Позивач згодний на винесення заочного рішення, судові витрати з відповідача просить не стягувати.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справ від останньої до суду не надходило.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подавала, про судове засідання повідомлена належним чином, у зв`язку з чим, згідно ч. 5 ст. 279, ст. 280-281 ЦПК України, справа розглянута у порядку заочного розгляду за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер витягу: 9003666, дата формування: 05.09.2013 та копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.09.2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, ОСОБА_2 , є для позивача, ОСОБА_1 - донькою. Починаючи з 2011 року відповідач, ОСОБА_2 , не знімаючись з місця реєстрації, зібравши свої особисті речі, переїхала жити до Автономної Республіки Крим, де і проживає на даний час та працює.

Обов`язки по утриманню житлової площі будинку, оплаті комунальних послуг та газопостачання, а також електроенергію, за адресою АДРЕСА_1 , в даний час несе позивач.

Отже, враховуючи той факт, що відповідачка не проживає (відсутня) у будинку за адресою АДРЕСА_1 , понад 6 місяців, тому можна вважати її такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 34 Пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім протягом шести місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз вказаних норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст. 71,72 ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника.

Будинок АДРЕСА_1 , є майном (житлом) позивача, тому правовідносини між сторонами мають регулюватися відповідними нормами цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності в житлі понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Даючи оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи надані суду докази, в сукупності з письмовими доказами по справі, суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Судові витрати з відповідача не стягувати.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя С.М. Бараненко