Справа № 278/3182/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій зазначила, що у них з відповідачем під час зарежстрованого шлюбу народилася спільна дитина, яка наразі перебуває на її утриманні. Позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає.

У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Ухвалою суду від 14.11.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 13).

19.12.2022 року подано відзив на позовну заяву (а.с. 6-18), де позовні вимоги про стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі 3000,00 грн на місяць останнім визнано; заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат.

У судове засідання сторони не з`явились.

Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала (а.с. 29).

Відповідач також подав заяву про розгляд справи за його відсутності; просив врахувати його пояснення, міркування і аргументи щодо позову, які викладені у відзиві на позовну заяву (а.с. 23а).

Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

04.06.2014 року був зареєстрований шлюб сторін (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася спільна дитина ОСОБА_3 (а.с. 7), який проживає разом з позивачем (а.с. 9).

Частиною 10 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України, ч. 2 ст. 51 Конституції України).

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. (ст. 8 Закону України Про охорону дитинства).

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1ст. 184 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, у статті 182 СК України законодавець, з метою захисту та забезпечення права дитини на належне утримання, закріпив, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Враховуючи викладене, оскільки відповідач зобов`язаний утримувати малолітню дитину, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений Законом України «Про державний бюджет», суд дійшов висновку, що з метою забезпечення права дитини на належне утримання, з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 3000,00 грн на утримання сина ОСОБА_3 , але менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Щодо понесених судових витрат на правничу допомогу.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судом встановлено, що 20.09.2022 року між позивачем та ТОВ «Рута і компанія» в особі директора Краснобокої Олени Василівни укладено договір про надання юридичних послуг (а.с. 10), відповідно до яких розмір витрат на правову допомогу позивача склав 2100,00 грн, з яких 1100,00 грн гонорар, 1000,00 грн оплата юридичних послуг.

Відповідно до п. 3.4 зазначеного договору, представництво інтересів в судовому засіданні суду першої інстанції з правом передоручення та укладання договорів про надання правової допомоги з третіми особами 2000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу на орієнтовну суму 10000,00 грн, з яких 2000,00 грн - за представництво адвокатом його інтересів в одному судовому засіданні.

Суд зауважує, що судове засідання у справі проводилось без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони або їх представники не з`явились.

Дослідженими матеріалами справи встановлено, що судові витрати а ні позивачем, а ні відповідачем не підтверджені належними доказами (акт виконаних робіт, квитанціями про оплату послуг, тощо).

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 60 ЦПК України представником в суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових правовідносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Документами, які підтверджують повноваження представників у цивільному процесі, є довіреність фізичної або юридичної особи; повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частини перша, четверта статті 62 ЦПК України).

Проте, до матеріалів справи позивачем не долучено належним чином засвідчену довіреність або ордер.

Крім того, матеріалами справи не підтверджується існування договірних відносин Лисого А. Б. з адвокатом (договір про надання правової (правничої) допомоги, ордер, довіреність, тощо).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги ОСОБА_1 та вимоги ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне 50 відсотків судового збору, тобто 496,20 грн, компенсувати за рахунок державного бюджету. Решта 50 відсотків судового збору у сумі 496,20 грн підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст. ст. 181, 182, 191 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.10.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 в частині відшкодування судових витрат на правничу (правову) допомогу відмовити.

У задоволенні вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування судових витрат на правничу (правову) допомогу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 496,20 грн судового збору.

Судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору у сумі 496,20 гривень компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О. М. Дубовік