ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 640/2943/18 Номер провадження 22-ц/814/1252/23Головуючий у 1-й інстанції Попрас В.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні ум.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2021 року, постановлене суддею Попрас В.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, комунального підприємства «Жилкомсервіс» про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання особи такою, що не втратила право користування квартирою,

за зустрічним позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: комунальне підприємство «Жилкомсервіс», про виселення із самоправно зайнятого жилого приміщення,

в с т а н о в и в:

26.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, змінивши заявою від 13.01.2021, до Харківської міської ради та КП «Жилкомсервіс» про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача разом із ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останніх п`яти років та визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1 та проживання в ній.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 03.11.2016 був зареєстрований за адресою вказаної квартири на підставі нотаріально завіреної заяви ОСОБА_3 , якою вона, як наймач, надала дозвіл на його реєстрацію у цій квартирі, та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки ОСОБА_2 була самотньою, хворою жінкою та потребувала стороннього догляду і допомоги, тому, починаючи з 2010 року він, позивач, почав піклуватися про неї та надавати їй допомогу. У серпні 2010 року переїхав до ОСОБА_2 та став постійно з нею проживати разом у зазначеній квартирі, яка належала їй на праві користування. Останні 6 років до її смерті він особисто здійснював постійний догляд за нею як за членом сім`ї, допомагав їй у побуті, здійснював ремонт у квартирі, купував продукти харчування та одяг. Разом вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, він купував продукти, а покійна готувала їжу. Із часу виставлення діагнозу на початку 2010 року рак підшлункової залози він до дня її смерті постійно приймав участь у її лікуванні, відвозив до лікарні, купував ліки, спілкувався з лікарями та був контактною особою у цьому спілкуванні, постійно проживав у спірній квартирі, сплачував комунальні послуги. За життя ОСОБА_2 склала заповіт на його користь, а також довіреністю від 30.10.2016 уповноважила його бути її представником в усіх органах та установах незалежно від форми власності з питань приватизації квартири. Крім цього, заявою, від 30.10.2016 вона не заперечувала проти його реєстрації (прописки) у квартирі та ІНФОРМАЦІЯ_1 раптово померла. Позивач займався її похоронами.

За життя ОСОБА_2 позивач звернувся до відділу реєстрації місця проживання Київського району м.Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації з заявою щодо реєстрації його у спірній квартирі та його було зареєстровано 31.11.2016, але через деякий час повідомлено про скасування реєстрації. Вважає, що відсутність реєстрації місця проживання у квартирі не спростовує факту його проживання з 2010 року за цією адресою, відповідно не впливає на реалізацію виникнення права про встановлення факту проживання однією сім`єю та не є підставою для відмови в позові. Вважає, що фактично, проживаючи однією сім`єю з ОСОБА_3 у кв. АДРЕСА_2 , набув право користування цією квартирою.

Відповідач Харківська міська рада звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому просить виселити ОСОБА_1 із самоправно зайнятої квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог Харківська міська рада посилається на те, що вона є власником житлового будинку по АДРЕСА_3 , який знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс», та квартира АДРЕСА_1 в цьому будинку не приватизована. ОСОБА_1 проживає у даній квартирі неправомірно та відмовився від підпису на припис від 26.01.2017, яким його попереджено про виселення із вказаної квартири. Оскільки позивач незаконно, самоправно, без будь-яких документів, які дають право на вселення у жиле приміщення, вселився до спірної квартири, а його реєстрація за цією адресою була анульована у зв`язку з тим, що документи на реєстрацію були надані після смерті довірителя та довіреність втратила чинність, тому просить виселити його зі спірної квартири.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 22.02.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради, КП «Жилкомсервіс» про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання особи такою, що не втратила право користування квартирою - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги Харківської міської ради - задоволено.

Виселено ОСОБА_1 із самоправно зайнятої квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Харківської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивач не довів факт проживання однією сім`єю разом зі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом останніх п`яти років, отже не набув права проживання у спірній квартирі, тому в задоволенні його позовних вимог відмовлено. Враховуючи, що ОСОБА_1 не набув права проживання у вказаній квартирі, самоуправним вселенням у цю квартиру порушує права Харківської міської ради як власника квартири, тому підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Із рішенням районного суду не погодився позивач та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення яким його позовні вимоги задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Посилаючисьна обставини спільного проживання, аналогічно вказаним ним у позовній заяві, вважає доведеним факт його спільного проживання зі ОСОБА_2 однією сім`єю протягом п`яти років до смерті у спірному житлі, ведення ними спільного господарства, бюджету, витрат на утримання квартири, організації побуту, наявність взаємних прав і обов`язків.

Вважає, що районний суд не дослідив та не врахував факт здійснення ним постійного догляду за ОСОБА_2 , яка мала онкологічне захворювання, що підтверджується довідкою КНП «Міська лікарня №28» Харківської міської ради від 23.01.2020 №135. Для проведення необхідного лікування він, позивач, у 2010 році позичав у ОСОБА_4 кошти у розмірі 10 000,00 грн.

Доводить підтвердженим факт проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 відповідним актом мешканців будинку. Також він здійснював оплату комунальних послуг, хоч і від імені наймача, оскільки саме на неї були відкриті особові рахунки з комунальними служба.Також він здійснював ремонт квартири, що підтверджується прибутково-касовим ордером від 12.08.2010, виданим СПД-ФОП ОСОБА_5 щодо проведення ремонту зливного бачка у спірній квартирі; договором підряду, укладеним 08.12.2014 ним з ПП «Сантех-Сервіс» щодо заміни водопровідних та каналізаційних труб.

Вважає, що суд безпідставно не врахував показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили його спільне проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків. Також не враховано наявність заповіту, яким ОСОБА_2 все майно заповіла на його, позивача, користь; довіреність на представництво в усіх органах та установах з питань приватизації спірної квартири; заяву про надання згоди на реєстрації у спірній квартирі.

Доводить, що відсутність реєстрації місця проживання за адресою спірної квартири не спростовує факту постійного проживання за цією адресою із ОСОБА_2 однією сім`єю.

Звертає увагу на відсутність в оспорюваному рішенні оцінки протиправних дій відповідача щодо зняття його, позивача, з реєстрації за адресою спірного житла (анулювання реєстрації), оскільки заява про таку реєстрацію була ним подана за життя наймача.

Посилаючись на положення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кривіцька і Кривіцький проти України», «Прокопович проти Росії», вважає виселення його зі спірної квартири невиправданим втручанням у право на повагу до житла.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.04.2021 відкрито апеляційне провадження та ухвалою цього ж суду від 23.04.2021 справу призначено до судового розгляду.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 04.11.2022 справа прийнята до провадження та призначена до судового розгляду із повідомленням сторін.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили, що згідно ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив такі обставини.

Рішенням виконавчого комітету Київського районної у м.Харкові ради від 17.06.2008 за №122-5 ОСОБА_2 , одну, визнано наймачем двокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_4 ./а.с.10 т.1/

Відповідно до заяви від 30.10.2016, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.І. по р.№2013, ОСОБА_2 не заперечувала проти реєстрації (прописки) ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 ./а.с.8 т.1/

Також 30.10.2016 довіреністю, посвідченою тим же приватним нотаріусом по р.№2011 ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником в усіх органах та установах з питань приватизації квартири АДРЕСА_2 ./а.с.41 т.1/

Крім того, 30.10.2016 ОСОБА_2 склала заповіт на користь ОСОБА_1 на все належне їй майно./а.с.42 т.1/

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ./а.с.7 т.1/

Відповідно до штампу у паспорті позивача, він зареєстрував своє місце проживання у спірній квартирі ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто після смерті наймача./а.с.6 т.1/ Відповідно до службової записки, наданої дільницею №14 «Жилкомсервіс», згідно листа Департаменту реєстрації №180/0/50-17 від 24.01.2017 указана реєстрація анульована у зв`язку із тим, що документи на реєстрацію були надані після смерті довірителя та довіреність втратила чинність./а.с.18 т.1/

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 30.11.2017 (справа №640/1158/17), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07.02.2018, ОСОБА_1 відмовлено у задоволені позову, заявленого до Харківської міської ради, Комунального підприємства «Жимлкомсервіс» про визнання особи наймачем кв. АДРЕСА_2 ./а.с.54-62, 63-64 т.1/

Житловий будинок АДРЕСА_3 знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс». Квартира АДРЕСА_1 у цьому будинку, наймачем якої була ОСОБА_2 , не приватизована, ізольована, двокімнатна, розташована на другому поверсі дванадцяти поверхового будинку, загальною площею 45,66 м2, житлово юплощею 27,55 м2. Зареєстрованих осіб у вказаному житлі не значиться.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 ,районний суд виходив із того, що позивачем не доведено факту його проживання однією сім`єю протягом останніх п`яти років із наймачем квартири ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що остання вселила його у квартиру, як члена своєї сім`ї, враховуючи те, що в заяві від 30.10.2016 вона зазначила лише, що не заперечує проти реєстрації (прописки) позивача у квартирі. Також позивачем не доведено факту ведення із ОСОБА_2 спільного господарства та утримання разом з нею квартири.

Задовольняючи зустрічний позов Харківської міської ради, суд першої інстанції зробив висновок, що позивач не набув права проживання у спірній квартирі, оскільки незаконно, самоправно, без будь-яких документів, які дають йому право на вселення у жиле приміщення, вселився до спірної квартири. Виконавчими комітетами Харківської міської ради, Московської районної в м.Харкові ради не приймались рішення щодо надання йому жилого приміщення квартири, договір найму не укладався, ордер на це приміщення також не видавався. Тому позивач підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Апеляційний суд із такими висновками районного суду погоджуються, оскільки вони ґрунтуються на повно з`ясованих фактичних обставинах справи, досліджених та належно оцінених доказах та правильно застосованих нормах матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням та переоцінки доказів на власну користь.

Апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Нормами ст.ст.79-80 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінка доказів надається судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ч.ч.1,3 ст.80 ЦПК України).

Позивач, звертаючись в суд із даним позовом, просив визнати його таким, що не втратив право користування спірною квартирою, тоді як такий спосіб захисту не передбачений законом. Доведення таких обставин є логічним та необхідним у разі первісно наявного або набутого у законний спосіб права користування особою жилим приміщенням.

Як установив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звертався в суд з позовом до Харківської міської ради та КП «Жилкомсервіс» про визнання його наймачем спірної квартири, обґрунтовуючи таку вимогу спільним проживанням із наймачем цієї квартири ОСОБА_2 із 2015 року по 31.10.2016 року, ведення ними в цей період спільного господарства, здійснення за його рахунок поховання останньої. У задоволенні цих позовних вимог відмовлено рішенням Київського районного суду м.Харкова від 30.11.2017, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07.02.2018 (справа №640/1158/17/).

Висновки вказаних судових рішень у зазначеній справі мають преюдиційне значення у даній справі відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, оскільки ними встановлено недоведеність законного вселення ОСОБА_1 до спірного житла в якості члена сім`ї, спільного проживання та ведення спільного господарства із наймачем ОСОБА_2 .

Зміна ОСОБА_1 формулювання позовних вимог, заявлених у справі, що є предметом цього апеляційного перегляду, не змінила їх юридичного змісту та обґрунтування, що фактично є маніпулюванням зі сторони позивача з метою виключення підстав для закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що позивач у справі №640/1158/17 доводив спільне проживання з наймачем спірної квартири із 2015 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як у справі, що зараз переглядається, початок періоду спільного проживання однією сім`єю визначив, первісно вказавши з 2014 року, а у заяві про збільшення позовних вимог із 2010 року. Така непослідовність позивача у викладенні обставин вказує на його спробу штучного створення обставин для обґрунтування позовних вимог, тоді як факт проживання однією сім`єю з наймачем квартири протягом п`яти років до смерті останньої не має будь-якого правового значення в розрізі набуття права користування спірним житлом за відсутності передбачених ст.64 КК України юридичних фактів.

Апеляційний суд відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо належності та достатності доказів його спільного проживання зі ОСОБА_2 однією сім`єю протягом п`яти років до смерті у спірному житлі, ведення ними спільного господарства, бюджету, витрат на утримання квартири, організації побуту, наявність взаємних прав і обов`язків.

По-перше, цим обставинам надана юридична оцінка в іншій цивільній справі, рішення суду в якій є чинним.

По-друге, довідка КНП «Міська лікарня №28» ХМР від 23.01.2020 вказує про перебування ОСОБА_2 у цій лікарні з 23.10.2016 по 27.10.2016, а на титульній сторінці медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 вказано ОСОБА_9 , а не позивача, як стверджує останній./а.с.11,12 т.2/

По-третє, копія прибуткового касового ордеру ФОП ОСОБА_5 від 12.08.2010 б/н про прийняття коштів від ОСОБА_1 в сумі 450,00 грн. за ремонт механізму зливного бачка, як і договір підряду від 08.12.2014, укладеного ОСОБА_1 і ПП «Сантех-Сервіс», на заміну водопроводу та каналізації у кв. АДРЕСА_2 не підтверджують факту виконання таких робіт у спірній квартирі та не є доказами проживання позивача з покійною ОСОБА_3 однією сім`єю.

По-четверте, акт мешканців будинку від 27.05.2020 не є належним доказом, оскільки викладені у ньому обставини спільного проживання однією родиною позивача і ОСОБА_2 із 2010 року протирічать фактичним обставинам та є неналежним доказом з огляду на відсутність посвідчення підписів зазначених в актах осіб повноважною особою.

Доводи щодо неврахування показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтвердили його спільне проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю, не заслуговують на увагу та відхиляються апеляційним судом як такі, що протирічать іншим доказам та не спростовують висновку районного суду про відсутність передбачених ст.64 ЖК України підстав для визнання за позивачем права користування спірною квартирою.

Колегія суддів також відхиляє як неспроможні доводи апеляційної скарги щодо підтвердження позовних вимог наявністю заповіту, яким ОСОБА_2 все майно заповіла на його, позивача, користь; довіреністю на представництво в усіх органах та установах з питань приватизації спірної квартири; заявою про надання згоди на реєстрації у спірній квартирі, оскільки вказані дії вчинені ОСОБА_2 30.10.2016, тобто за день до її смерті та не підтверджують проживання позивача з нею однією сім`єю.

Апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги з посиланням на положення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кривіцька і Кривіцький проти України», «Прокопович проти Росії», доводячи, що виселення його зі спірної квартири є невиправданим втручанням у право на повагу до житла. Такі доводи зводяться до загального цитування положень Конвенції, що не звільняє його від обов`язку доказування та не спростовує того факту, що позивач самоправно зайняв жиле приміщення не навівши підстав вважати, що із таким житлом у нього наявні триваючі зв`язки, а також відсутності іншого житла.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367,368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 22 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23.03.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль