Справа № 539/3366/22
Провадження № 2/539/117/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023 м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

за участю секретаря Бобир Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, третя особа: Друга Лубенська державна нотаріальна контора, про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Кузьмич Н.О. від імені та в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити, що розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , належить на праві приватної сумісної власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та позивачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.02.1994 №2219, виданого органом приватизації виконавчим комітетом Лубенської міської ради, є рівними та становлять по 1/3 частці за кожним.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачів зазначила, що квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 69,9 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Частки власників у праві приватної спільної сумісної власності у свідоцтві про право власності на житло не визначені. ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік та батько позивачів ОСОБА_3 помер, не реалізувавши своє право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Спадкове майно, що залишилось після його смерті, складається із частини вищезазначеної квартири. Позивач ОСОБА_1 звернулась до Другої Лубенської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену квартиру, що належала на праві спільної сумісної власності її померлому чоловіку ОСОБА_3 , але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Оскільки договір між співвласниками про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, не укладався, то вважати частки визначеними не вбачається за можливе. Встановити склад спадкового майна, а саме, яку частку квартири успадковує спадкоємець ОСОБА_1 , у нотаріуса немає можливості. Позивачем ОСОБА_5 заява про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 до органів нотаріату не подавалась, на спадкове майно, що залишилось після його смерті вона не претендує. Для подальшого отримання свідоцтва про право на спадщину на майно, що належало спадкодавцю, необхідно визначити розмір часток кожного із співвласників на вищезазначену квартиру.

01 грудня 2022 року судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

26 грудня 2022 року судом постановлено ухвалу, якою підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивачі та їх представник адвокат Кузьмич Н.О. не з`явились. Від представника позивача до канцелярії суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі та участі позивачів. Також зазначила, що позовні вимоги, викладені у заяві підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду надав клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі, позов визнав.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, до канцелярії суду надала заяву, у якій просила розглядати справу без її участі. Просила ухвалити рішення на розсуд суду.

За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є чоловіком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З копії свідоцтва про право власності на житло від 15 лютого 1994 року № НОМЕР_1 , виданого органом приватизації виконавчого комітету міста Лубни, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , належить на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_3 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Загальна площа квартири становить 69,9 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, в тому числі і на частку квартири АДРЕСА_2 .

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.10.2022 вбачається, що державний нотаріус Другої Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_2 , яка належала померлому ОСОБА_3 . Нотаріусом встановлено, що в Другій Лубенській державній нотаріальній конторі відкрито спадкову справу №106/2022 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцем за законом, що прийняла спадщину, є дружина померлого ОСОБА_1 . Заповіти відсутні. Вищезазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 без визначення часток кожного зі співвласників. ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не реалізували своє право на виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності. Оскільки договір між співвласниками про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, не укладався, то вважати частки визначеними не вбачається можливим.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Приписами ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Володіння, користування і розпорядження є триєдина сутність будь якої форми власності, три його основних правомочності.

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Виходячи з положень ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України розпоряджання майном, що є спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частинами 1, 2, 3 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Отже, виходячи з вищезазначеного, спірна квартира згідно правовстановлюючих документів є спільною сумісною власністю позивачів та померлого ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_3 за життя не реалізував своє право, відповідно до статей 370, 372 ЦК України, на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, що співвласник спірної квартири ОСОБА_3 помер, а нотаріусом відмовлено позивачу ОСОБА_1 у видачі документа, підтверджуючого її право на спадщину, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/3 частці. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників спірної квартири.

Враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності задовольнити.

Встановити розмір часток співвласників у майні, що є спільною сумісною власністю, а саме, квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 69,9 кв.м., в такому розмірі: за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1/3 частки, за ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 1/3 частки, за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/3 частки.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 . Відповідач: Територіальна громада в особі Лубенської міської ради Полтавської області, , місцезнаходження: 37500, Полтавська область, місто Лубни, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 33. Третя особа: Друга Лубенська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: 37500, Полтавська область, місто Лубни, площа Вокзальна, будинок 7. Рішення у повному обсязі складено та підписано 13.02.2023.

Суддя О.Л. Овчаренко