Справа № 565/819/22
Провадження № 2/565/21/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Зейкана І.Ю.,

з участю секретарів судового засідання Ломази С.О., Рибчинчук Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Ільїної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні у залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу №565/819/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення аліментів з відповідача, -

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду Рівненської області звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з вимогами визначити місце проживання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його проживання, стягнути з відповідачки в користь позивача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2/9 (дві дев`ятих) частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття та припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2/9 частини заробітку (доходу) батька, яке здійснюється на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.05.2017 року в справі №565/659/17.

ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що він та відповідач ОСОБА_2 (в період шлюбу - ОСОБА_7 ) є батьками трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2017 року шлюб між подружжям було розірвано, визначено місце проживання дітей з матір`ю. Постановою апеляційного суду Львівської області від 30.05.2018 року залишено без змін указане рішення суду першої інстанції.

Водночас починаючи з початку травня 2022 року сини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 постійно проживають з батьком за адресою його фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 . Всі речі синів знаходяться у батька. Молодший син ОСОБА_11 проживає зі своєю матір`ю, а батька часто відвідує.

Всі обов`язки щодо старших синів позивач виконує самостійно. Зокрема він займається вихованням дітей, утримує їх, надає матеріальну допомогу, турбується їх здоров`ям, приймає активну участь в житті дітей, допомагає в навчанні та цікавиться їх успіхами в школі, піклується про фізичний і духовний розвиток синів, забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, виявляє інтерес до їх внутрішнього світу. Також батько забезпечує всі умови для гармонійного та здорового розвитку синів, створив належні умови для їх проживання.

Сини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прихильні до батька та бажають з ним проживати. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо матеріального забезпечення дітей. Коштів на їх утримання не надає. Проте батько не має обов`язку самостійно утримувати дітей та забезпечувати для них належний матеріальний рівень проживання. Позивачу відомо, що відповідач має постійне місце роботи, працює в одному з магазинів місцевого торгового центру «Орендж Плаза». Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не укладено.

Тому, з урахуванням викладених обставин, позивач вважає, що відповідач зобов`язана утримувати дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належним чином, зокрема в розмірі 2/9 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше як 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позову до досягнення дітьми повноліття.

У зв`язку з тим, що позивач просить суд визначити місце проживання синів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з ним та вирішити питання про стягнення аліментів з відповідача в його користь на утримання двох дітей, то обов`язок сплачувати ним аліменти на утримання старших дітей в розмірі 2/9 частки від заробітку в користь відповідача просить припинити на підставі ч.4 ст.273 ЦПК України.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив в якому вона позовні вимоги не визнає повністю, заперечує щодо наведених позивачем обставин та вважає, що проживання малолітніх синів ОСОБА_9 і ОСОБА_10 разом із батьком є недоцільним і таким, що не забезпечить належні умови виховання, а навпаки негативно вплине на їх психічний розвиток, оскільки діти для позивача є лише інструментом для досягнення своїх особистих інтересів, що є нічим іншим, як ознакою аморальності. Стверджує, що позови про визначення місця проживання дітей за змістом, обґрунтуванням та доказами, як і попередній, подаються з метою уникнення сплати заборгованості по аліментах, які позивач не сплачує за рішенням Кузнецовського міського суду від 15.05.2017 року. У такий спосіб позивач намагається примусити відповідачку подавати заяви до виконавчої служби, що заборгованість погашена, взамін на подання ОСОБА_1 заяви до суду про залишення його позовної заяви без розгляду, як це й було 23.09.2021 року. Потім, як зараз, знову появляється заборгованість по сплаті аліментів за розрахунком ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного МРУМО (м.Львів), оскільки позивач, не виконуючи свого прямого обов`язку по утримуванню дітей, знову подає такий самий позов з такими самими доказами, за виключенням лише характеристик на дітей, які він взяв у школі.

ОСОБА_1 не займається вихованням дітей, не утримує їх, не надає матеріальної допомоги, не турбується їх здоров`ям, не приймає ніякої участі у житті дітей, не допомагає в навчанні, не цікавиться їхніми успіхами в школі, не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не забезпечує жодних умов для гармонійного та здорового розвитку синів, не створив належних умов для їх проживання.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій просить не брати до уваги заперечення відповідача, що викладені у відзиві та задовольнити його позовні вимоги повністю. Мотивує тим, що відповідач в своєму відзиві фактично визнає обставину того, що двоє старших дітей дійсно з нею не проживають з початку травня 2022 року і по даний час. Проте, в той час, відповідач вказує, що діти не перебувають на його утриманні та він не займається їх вихованням, утриманням, тощо. Водночас ОСОБА_2 посилається на те, що, нібито, вона бере участь у навчанні дітей та їх вихованні, одноособово несе витрати на придбання зошитів для навчання та на лікування. ОСОБА_1 повідомляє суду, що він не визнає повністю доводи відповідача, наведені нею у поданому відзиві, окрім визнання нею обставини того, що діти дійсно з нею не проживають.

Витрати позивача на утримання дітей, які підтверджені належними доказами, складають суму в розмірі до 100000, 00 грн. у вказаний період. До витрат у вказаній сумі не належать витрати на придбання одягу та взуття для дітей та витрат на їх харчування, так як весь одяг та взуття позивач купує для дітей через власний магазин, оскільки займається реалізацією такої продукції, а чеки на придбання продуктів харчування позивач не зберігав. Також позивач поніс витрати на лікування дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у стоматолога, у педіатра ОСОБА_10 лікував від запалення, у окуліста Матвію лікував зір. В частині нарахування боргу по сплаті аліментів на утримання дітей вказує на те, що такий борг штучно створений відповідачем. Як зазначено вище позивач утримував та утримує своїх дітей, усіх трьох. Вказаний борг по аліментах виник не з його вини, а був нарахований державним виконавцем на підставі заяви відповідача, яку вона подала до відділу ДВС лише 11.08.2022 року, тобто після подання ним позову до суду у даній справі, з метою вчинення тиску на нього. У такій заява вона просила нарахувати борг за період з 03.02.2021 року, тобто за попередній період часу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, у своїх поясненнях послався на обставини, які виклав у позові та у відповіді на відзив. Пояснив, що до цього часу діти проживають з ним, в окремій кімнаті від інших членів сім`ї, мають окремі спальні місця та місця для навчання. Витрати на їх утримання значно перевищують розмір аліментів, які йому нараховують. Діти прийняли рішення і прийшли жити до нього самостійно у зв`язку із зловживанням ОСОБА_2 спиртними напоями.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . Свою позицію обґрунтувала тим, що у 2017 році суд вже визначив місце проживання дітей разом з нею. У 2020 році ОСОБА_1 вже подавав подібний позов, проте за їхньою домовленістю, після того як вона забрала виконавчий лист з виконавчої служби щодо стягнення з нього аліментів він написав заяву до суду про залишення позову без розгляду і повернув їй дітей, які на час розгляду справи проживали з ним. Визнала, що діти ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 з кінця травня 2022 року з нею не проживають. У цей період вони до кінця серпня проживали у бабусі у м. Моршин, після чого переїхали проживати до позивача ОСОБА_1 . ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відповідають на її дзвінки. 19.08.2022 року вона знову подала виконавчий лист щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 до виконання, після чого виконавча нарахувала заборгованість за весь період, протягом якого лист не виконувався. 17.10.2022 року ОСОБА_1 сплатив частину заборгованості за аліментами у сумі 45 тис грн, які вона витратила на погашення боргів, що утворились за період коли з нею проживали діти. Вона була змушена брати в борг, щоб утримувати дітей, оскільки коштів не вистачало.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що ОСОБА_1 , подавши цей позов до суду зловживає своїми правами з метою ухилення від сплати аліментів. Вказав, що ОСОБА_12 висловив думку про бажання проживати з батьком під авторитарним впливом позивача. У позивача відсутні доходи у розмірі необхідному для утримання дітей. Висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання ОСОБА_5 є недостатньо обґрунтованим.

Представник Виконавчого комітету Вараської міської ради Ільїна А.В. пояснила, що орган опіки та піклування підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 та визначає, що в якнайкращих інтересах ОСОБА_5 буде рішення про визначення місця проживання разом з батьком ОСОБА_1 . Орган опіки та піклування не робив висновок щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , оскільки на час вирішення цього питання він уже досяг 14-річного віку, а отже відповідно до вимог Сімейного кодексу України має право самостійно визначати місце свого проживання.

Малолітній ОСОБА_4 як свідок показав, що з матір`ю він проживав разом зі своїми братами приблизно п`ять років після розірвання шлюбу між батьками. Протягом цього періоду матір часто приходила додому після роботи у стані сп`яніння та пізно ввечері о 22-23 годині. Це відбувалось раз у 2-3 дні. Він з братами часто телефонували до матері після її роботи, через це вона інколи блокувала їхні номери. Він з братами робили їй зауваження, але вона не брала їх до уваги. У зв`язку з цим у 2019 році він та ОСОБА_10 пішли жити до батька та жили у нього декілька місяців, приблизно півроку. До цього вони відвідували батька і побачили, що там їм комфортніше і краще до них ставляться. Батько ніколи не наговорював на маму. Проте, мама говорила погано про батька та бабусю. Через деякий час батько попросив їх йти жити знову до матері, казав, що все буде добре. Він та ОСОБА_10 повернулись жити до матері. Однак, вона продовжувала приходити у стані сп`яніння. Інколи приводила подруг додому та вживала з ними алкогольні напої. Била його шнуром для зарядки. Бувало, що не вистачало їжі. Через таку поведінку матері він та ОСОБА_10 у травні 2022 року пішли жити до батька, де проживають до цього часу. Батько ОСОБА_1 одружився у грудні 2021 року. Він його жінку називає ОСОБА_13 . Разом з ними також живуть дочка ОСОБА_14 та бабуся. Квартира де вони проживають є чотирикімнатною. Він з ОСОБА_10 проживають в окремій кімнаті, де у них є ліжка та місця для навчання. У них добрі відносини з усіма мешканцями. ОСОБА_15 готує ОСОБА_13 . Висловив думку, що хоче жити з батьком та не хоче жити з матір`ю. Мама у 2022 році гроші на картку йому не перераховувала. До школи у цьому році готував їх батько. Батько постійно купує одяг. Матір інколи купує речі і то переважно «секондхенд». Лікуванням більше займається батько. Коли жили з матір`ю, то батько телефонував до нього і казав коли і які ліки приймати.

Малолітній ОСОБА_5 також висловив думку про бажання проживати разом з батьком. Відповідаючи на поставлені питання показав, що вирішив з братом ОСОБА_9 піти жити до батька, оскільки матір приходила часто додому п`яна, не годувала їх, давала макарони, які не можливо було їсти. Ще коли жили у ОСОБА_16 , мама часто гуляла по клубах. Вважає, що така поведінка є неправильною. Два-три роки назад проживали у квартирі з татом, проте оскільки тато подумав, що мама змінилась, то відправив їх жити назад до мами. Коли вони проживали разом з мамою, вона іноді несла спиртні напої додому і розпивала їх з подругами. Мама била його шнуром від зарядки за те, що не прибирали у квартирі. Також била цим шнуром ОСОБА_9 , можливо і ОСОБА_11 . Завжди одяг купував тато. Пам`ятає, що мама купила йому футболку із «секондхенда». Коли хворів, то лікуванням завжди займався батько, купував ліки. Не пам`ятає, щоб мама водила до лікаря. Наразі він з ОСОБА_9 проживають з батьком. Їм готує їсти ОСОБА_13 та бабуся. Мама рідко телефонує до нього. Він не відповідає на її дзвінки, оскільки ображений за те, що вона не відповідала на їх дзвінки, щоб їх погодувала, коли вони проживали разом.

Заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача, думку дітей, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини.

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивач ОСОБА_1 , та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , а також копією рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.11.2017 року у справі № 456/840/17, відповідно до якого після розірвання шлюбу позивачці ОСОБА_17 залишено дошлюбне прізвище « ОСОБА_18 ». Також, вказаним рішенням та копією постанови Апеляційного суду Львівської області від 30.05.2018 року, підтверджується розірвання шлюбу між сторонами та визначено місце проживання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_8 разом з матір`ю.

Відповідно до показань малолітніх свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вони у травні 2022 року самостійно та добровільно пішли проживати до батька позивача у справі ОСОБА_1 . У зв`язку з цим між сторонами виник спір щодо місця проживання їх дітей, а також стягнення аліментів на їх утримання.

Вирішуючи вимогу щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , суд встановив наступні обставини.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому, за змістом ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, а малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Таким чином, після досягнення дитиною 14 років, у разі відсутності між батьками, що проживають окремо, згоди щодо того, з ким буде проживати дитина, спір між ними не може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, натомість місце проживання дитини у такому разі визначається нею самою.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 показав, що він переїхав проживати до батька добровільно, бажає проживати разом з батьком та не хоче проживати разом з матір`ю. Оскільки дитина ОСОБА_4 про визначення місця проживання якої заявлено вимогу, досяг віку, з якого самостійно визначає місце свого проживання з кимось з батьків, що проживають окремо, та вільно скористався своїм правом на зміну місця проживання, позов ОСОБА_1 про визначення місця його проживання задоволений бути не може, а тому у задоволенні позову у цій частині необхідно відмовити.

Вирішуючи вимогу про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , суд бере до уваги наступні обставини.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), наголосив, що в справах, які стосуються дітей, основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Таку ж позицію висловив Верховний суд 18.03.2019 року в справі № 215/4452/16-ц.

Визначаючи найкращі інтереси ОСОБА_5 , суд бере до уваги наступні обставини.

Зі змісту показань малолітніх свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем у цій справі, вони постійно проживали з матір`ю ОСОБА_2 . Проте, оскільки ОСОБА_2 почала зловживати спиртними напоями та залишати їх без нагляду до пізньої години, а також неналежним годуванням, вони добровільно з власної ініціативи пішли проживати до батька ОСОБА_1 .

Копією довідки Вараського ВП від 16.11.2018 року (а.с. 12 т.1) підтверджується, що 04.11.2018 року ОСОБА_2 залишала дітей у період з 20 до 22 години. Та її попереджено про притягнення до адміністративної відповідальності у разі повторення подібних інцидентів.

Згідно з копією листа Служби у справах дітей виконавчого комітету Вараської міської ради (а.с. 13 т.1), ОСОБА_1 повідомлено про те, що наказом начальника служби у справах дітей від 21.01.2019 року № 11 його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взято на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, як дитина, яка зазнала психологічного насильства (на підставі письмового повідомлення Вараського відділу поліції про вчинення матір`ю ОСОБА_2 психологічного насильства відносно своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 )

Зі змісту копій довідок Вараського ВП від 15.05.2019 року (а.с. 14 т.1) та від 17.05.2019 року (а.с. 15 т.1), розглянуто звернення ОСОБА_1 , який повідомив, що йому невідоме місце знаходження сина ОСОБА_19 , а колишня дружина відсутня за місцем проживання, а також повідомлення щодо неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 . За результатами розглядів яких, не встановлено ознак адміністративного чи кримінального правопорушення.

Копіями характеристик на дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 21-22 т.1), підтверджується, що діти мають добрий загальний розвиток. Батьки приділяють увагу навчанню дітей, цікавляться шкільними справами та спілкуються з класним керівником.

Копія постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 13.05.2016 року (а.с. 62 т.1) про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 та копія витягу з кримінального провадження, яке зареєстроване 12.03.2017 року (а.с. 63 т.1), які подані відповідачем, стосуються характеристики позивача до 30.05.2018 року, тобто до дня набрання рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області, яким визначено місце проживання дітей, а також відображають відносини між позивачем та відповідачем, а не з дітьми, спір щодо місця проживання яких вирішується. Отже, викладене дає підстави суду про те, що досліджені докази є неналежними.

Відповідно до характеристики від 16.09.2022 року № 168, відповідач ОСОБА_2 позитивно характеризується за місцем роботи.

Копіями актів обстеження умов проживання від 31.08.2022 року та від 01.09.2022 року, підтверджується, що умови проживання за місцем проживання як позивача так відповідача, задовільні, для дітей є власна кімната, окремі спальні місця, охайно чисто прибрано.

Актом оцінки потреб сім`ї ОСОБА_1 за період з 31.08.22 до 08.09.22, копія якого досліджена у судовому засіданні, зафіксовано думку дітей. Зокрема, ОСОБА_4 висловився, що любить батька та братів і хоче проживати з ними. З матір`ю стосунки напружені, лоскільки вона мало уваги приділяє дітям і вживає спиртні напої. Зі слів ОСОБА_5 , вбачається, що він любить батьків та братів, але бажає проживати з татом, так як вважає, що мама мало уваги приділяє дітям та вживає спиртні напої.

Рішенням Виконавчого комітету Вараської міської ради від 29.12.2022 року № 487-РВ-22 затверджений висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце його проживання за місцем проживання його батька ОСОБА_1 .

Дослідивши вищевказані письмові докази, вислухавши пояснення сторін та представника органу опіки та піклування, керуючись принципом «найкращих інтересів дитини», враховуючи, що малолітній ОСОБА_5 досить тривалий період проживає з батьком, суд вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з батьком-позивачем ОСОБА_1 . При цьому суд дійшов висновку, що обставина вживання спиртних напоїв відповідачем, яка встановлена на підставі показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є істотною обставиною, яка може негативно вплинути на розвиток та виховання дітей та дає підстави суду визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з батьком, оскільки це матиме більш позитивний вплив на нього.

Крім того, за змістом ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Отже, дитина, яка досягла десяти років має не лише право бути вислуханою і почутою, а й має право брати активну участь у визначенні свого місця проживання. Позивач ОСОБА_1 просив визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 разом з ним. Малолітній ОСОБА_5 , якому виповнилось десять років, у судовому засіданні також висловив думку про те, що бажає проживати за місцем проживання батька. Лише відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти цього. Таким чином, обставина про те, що позиція про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з позивачем отримала більшу підтримку, серед осіб, які за змістом ст. 160 СК України, мають право визначати місце проживання дитини, дає підстави суду визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом з позивачем.

Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів.

Відповідно до копії рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.05.2017 року у справі № 565/659/17 з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_17 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) батька до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти стягнуто з 20.04.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зі змісту показань дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , допитаний як свідків вбачається, що фактично їх утримує батько ОСОБА_1 починаючи з серпня 2022 року. У судовому засіданні сторони не оспорювали обставину, що діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з серпня 2022 року дня прийняття рішення у справі проживають разом з позивачем ОСОБА_1 . Обставини зміни місця проживання дітей та факт переходу їх на утримання позивача є такими, що дають підстави суду звільнити позивача ОСОБА_1 від аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у розмірі 2/9 частки його доходу, що є пропорційним у розрахунку на двох дітей від розміру стягнутих аліментів за рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.05.2017 року.

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення аліментів з відповідача, суд бере до уваги наступні обставини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оцінюючи обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд бере до уваги, що позивач та відповідач працевлаштовані на постійній основі. Позивач отримує заробітну плату у сумі 6500 грн на місяць. Доказів про розмір заробітної плати ОСОБА_2 до суду не подано, проте з її пояснень вбачається, що її доходу не вистачає для утримання трьох дітей, у зв`язку з чим вона позичала кошти на їх утримання та після сплати позивачем заборгованості по аліментах погасила борги за минулі періоди. Відповідно до копій актів оцінки потреб сім`ї стан здоров`я позивача, відповідача та дітей задовільний. Лише ОСОБА_5 перебуває на обліку у лікаря окуліста. Рішенням Стрийського районного суду Львівської області від 06.11.2017 року у справі № 456/840/17 поділено спільне майно подружжя та виділено ОСОБА_2 60 %, а ОСОБА_1 40% нежитлового приміщення площею 41,0 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Зі змісту показань дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вбачається, що з часу переїзду до батька їх повністю утримує батько, тобто позивач ОСОБА_1 .

На підтвердження обставин утримання дітей відповідачем подано до суду копії квитанцій та платіжних доручень (а.с. 72-156 т.1). вказаними документами підтверджується перерахування коштів ОСОБА_2 у період з 04.09.2020 року до 12.09.2022 року на рахунки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , на невідомі номери рахунків, а також на рахунки ОСОБА_4 у сумі 1 293 грн та ОСОБА_5 у сумі 1 252 грн. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості щодо осіб ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_8 ,, ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , а також відомостей про причетність їх до розглядуваної справи, суд визнає копії платіжних доручень та квитанцій про перерахування коштів на рахунки цих осіб та на невідомі рахунки неналежними доказами та не бере їх до уваги.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Проте до суду не подано доказів утримання відповідачем дітей з червня 2022 року у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, тобто хоча б не менше гарантованого розміру аліментів на одну дитину.

Оцінивши обставини, передбачені ст. 182 СК України, керуючись вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне в даному випадку визначити аліменти, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 з 18.07.2022 року, тобто дня пред`явлення позову, в розмірі 2/9 частини заробітку (доходу) батька щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Доводи представника відповідача про те, що позивач ОСОБА_1 зловживає своїм правом на звернення до суду, подавши позов з аналогічними за змістом вимогами, з метою ухилення від сплати аліментів є безпідставними. Оскільки в судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснила, що повторно подала виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 19.08.2022 року. Відповідно до копії розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадження № 69720170, виконавче провадження відкрите 28.08.2022 року, а заборгованість ОСОБА_1 у сумі 72 508,50 грн нарахована станом на 02.09.2022 року за період з 01.02.2021 року до 31.08.2022 року. Тобто станом на день подачі позову ОСОБА_1 18.07.2022 року заборгованість за аліментами у нього була відсутня.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна вимога про визначення місця проживання дітей задоволена на 50 %, а вимога про припинення стягнення аліментів задоволена повністю, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 75% судового збору, сплаченого ним при поданні позову до суду, а саме 1 488,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 161, 180-183 СК України, ст. ст. 12, 13,81,141, 259, 263-265, 268, 273, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей, припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів відмовити частково.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з батьком ОСОБА_1 за місцем проживання останнього.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2/9 частини заробітку (доходу) батька, яке здійснюється на підставі рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 15.05.2017 року у справі №565/659/17.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 2/9 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2022 року до досягнення дітьми повноліття.

У задоволенні вимог у іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 (шістдесят) коп.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , паспорт громадянина України № НОМЕР_5 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Вараської міської ради Рівненської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03315879, місцезнаходження: Рівненська область, м. Вараш, майдан Незалежності, 1.

Повне рішення виготовлене 27.01.2023 року

Головуючий суддя І.Ю. Зейкан