Ухвала

24 березня 2023 року

м. Київ

справа № 428/2886/21

провадження № 61-3543ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу Луганської обласної прокуратури та касаційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу, що здійснював оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення процесуальних витрат на правову допомогу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Луганської обласної прокуратури, Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (далі - ГУ СБУ

в Донецькій та Луганській областях), Держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), в якому просив суд: стягнути з ДКС України з рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь позивача на відшкодування середнього заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури, у розмірі 104 266,09 грн, процесуальні витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 120 325,00 грн, всього суму - 224 591,09 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області

від 12 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, Держави Україна в особі ДКС України про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу, що здійснював оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення процесуальних витрат на правову допомогу задоволено.

Стягнуто з ДКС України шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти Державного бюджету, передбачені на державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 шкоду у вигляді середнього заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури у сумі 104 266,09 грн та процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 120 325,00 грн, а всього 224 591,09 грн.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

07 березня 2023 року Луганська обласна прокуратура засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада

2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого

2023 року (надійшла до суду 13 березня 2023 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог про стягнення правової допомоги, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

20 березня 2023 року ДКС України через систему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада

2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого

2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог до ДКС України, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову

у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційні скарги та додані до них матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вони подані на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову

не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684, 00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимоги майнового характеру,а саме: відшкодування шкоди у загальному розмірі 224 591,09 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 268 400,00 грн.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

У касаційній скарзі Луганської обласної прокуратури не зазначено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, при наявності яких рішення у даній справі підлягає касаційному оскарженню.

У касаційній скарзі ДКС України є посилання на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Однак заявником ДКС України не надано жодних доказів на підтвердження посилання на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Всі мотивування особи, яка подала касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій і не потребують додаткового перегляду.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги ДКС України, вважає, що посилання в касаційній скарзі на порушення судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Також, Верховний Суд зазначає, що у даній категорії справ вже сформована стала судова практика.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги

до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ,

які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки Луганська обласна прокуратура та Державна казначейська служба України подали касаційні скарги на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Луганської обласної прокуратури та за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді заробітку, втраченого внаслідок незаконних дій органу, що здійснював оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, стягнення процесуальних витрат на правову допомогу, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали надіслати заявникам.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник