КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/5418/21 Головуючий у І інстанції Орєхов О.І.
Провадження №22-ц/824/2061/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства оператора газорозподільної системи «Київоблгаз» - Мордатенка Костянтина Леонідовича на рішення Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 22 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства оператора газорозподільної системи «Київоблгаз», третя особа: Національна комісія, здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання права на забезпечення і встановлення безкоштовного індивідуального лічильника газу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_2 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до акціонерного товариства оператора газорозподільної системи «Київоблгаз», третя особа: Національна комісія, здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання права на забезпечення і встановлення безкоштовного індивідуального лічильника газу, посилаючись на наступні обставини.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є співвласником будинку АДРЕСА_1 у вказаному будинку належить їй на праві власності, у зв`язку із чим газова мережа, що знаходиться в межах її квартири, є мережею після межі балансової належності та є об`єктом її власності.

Внутрішньобудинкова газова мережа є об`єктом спільної власності мешканців будинку АДРЕСА_2 .

23 лютого 2021 року та 24 лютого 2021 року позивачем було подано претензію щодо незаконності встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а також вимагалося від акціонерного товариства оператор газорозподільної системи Київоблгаз встановити за рахунок відповідача індивідуальний лічильник газу в квартирі АДРЕСА_3 , у відповідності до норм Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

12 березня 2021 року було надіслано відповідь про те, що AT «Київоблгаз» зі свого боку забезпечило повний комерційний облік природного газу усіх мешканців будинку, за вищевказаною адресою, тобто виконало Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а тому, в AT «Київоблгаз» були відсутні правові підстави для встановлення безкоштовного індивідуального лічильника.

Також, позивачем подавався запит до ОСББ «Галактика», з відповіді на запит вбачається, що на встановлення загальнобудинкового лічильника газу дозволу ОСББ не надавалося. Під час встановлення загальнобудинкового лічильника була викликана поліція, було звернення до депутата Київської обласної Ради VII скликання ОСОБА_3 .

Окрім того, позивач зазначала, що на момент встановлення загальнобудинкового лічильника газу, більшість квартир співвласників будинку були обладнані лічильниками газу. Договору щодо зняття показань будинкового вузла обліку між співвласниками будинку та відповідачем не укладалося.

05 лютого 2021 року позивачем було направлено звернення до керівництва AT «Київоблгаз» стосовно надання інформації/документу, а саме: копію акту про встановлення загальнобудинкового лічильника газу в буд АДРЕСА_2 із вилученням інформації з обмеженим доступом шляхом ретушування копій, а також надання копії акту введення лічильника в експлуатацію в буд. АДРЕСА_2 із вилученням інформації з обмеженим доступом шляхом ретушування копій.

Відповідач надав відповідь на запит, в якій, посилаючись положення Закону України «Про звернення громадян» відмовив позивачу у наданні запитуваних документів.

Згідно зі структурою тарифу для споживачів на послуги розподілу природного газу AT «Київоблгаз» у період з 2011 року до теперішнього часу закладається встановлення квартирних лічильників газу, що передбачено статтею 3 Закону № 3533-VI, де визначено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, тобто дане зобов`язання покладено на AT «Київоблгаз».

Оскільки, позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, тому відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем та відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2023 року.

Дій щодо зняття будинкового вузла обліку газу з будинку АДРЕСА_2 не відбулося і на момент звернення до суду, а тому Позивач змушена звернутися до суду.

Просила суд визнати право за ОСОБА_4 на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок AT «Київоблгаз», зобов`язати акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» за власний рахунок здійснити встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_2 , як побутовому споживачу у відповідності до норм чинного законодавства.

Рішенням Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 22 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано право за ОСОБА_4 на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок AT «Київоблгаз».

Зобов`язано акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» встановити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_3 індивідуальний газовий лічильник.

Стягнуто з акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи Київоблгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах відповідача акціонерного товариства оператора газорозподільної системи «Київоблгаз» звернувся представник - Мордатенко К.Л., який, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, оскільки питання встановлення приладів обліку газу вирішується АТ «Київоблгаз» не самостійно. Зокрема, роз`яснення щодо виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» надаються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Вважає також, що ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції неправильно тлумачив положення Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», який передбачає обов`язків обліковувати кількість газу, який подається на об`єкти шляхом встановлення або загально будинкового приладу обліку, або індивідуального. Апелянт зауважив, що відповідач виконав вимоги закону, встановивши в будинку АДРЕСА_2 загальнобудинковий лічильник.

Зазначив також, що оскаржуване судове рішення прийнято у супереч ст. 42 Господарського кодексу України, адже в АТ «Київоблгаз» відсутні кошти на встановлення індивідуального лічильника. Суд, приймаючи рішення, не проаналізував джерела фінансування та за рахунок чого AT «Київоблгаз» повинен встановлювати індивідуальні лічильники в квартирах, адже власних коштів на це в AT «Київоблгаз» немає. Вважає, що виконання рішення суду може спричинити банкрутство AT «Київоблгаз».

Щодо порушень норм процесуального права, апелянт зазначив, що розглянувши справу за відсутності представника відповідача, суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вважає, що причини неявки його у судове засідання були поважними.

20 грудня 2022 року від ОСОБА_1 на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що AT «Київоблгаз» є належним відповідачем, оскільки надає послуги позивачу та встановив загально будинковий лічильник з власної ініціативи без погодження співвласника багатоквартирного будинку.

Крім того, саме на відповідача (оператора ГРМ) покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінасування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

У відзиві ОСОБА_1 звертає увагу, що до вищевказані висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №212/5836/17.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується Довідкою, виданою кооперативом «Галактика» ( а. с. 9 том 1).

З наявних в матеріалах справи паспортних даних позивача вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ( а. с. 8 ).

30 листопада 2016 року Білоцерківською філією ПАТ «Київоблгаз» було проведено реконструкцію системи газопостачання багатоповерховго будинку АДРЕСА_6 на підставі технічних умов №462-5/Б від 30.06.16 року, відповідно до Робочого проекту, затвердженого 11.10.16 року, з дотриманням ДБН В.2.5-20-2001 «Газпостачання» на зазначеному будинку встановлено вузол обліку природного газу, про що свідчить Акт приймання закінченого будівництва об`єкта системи газопостачання ( а. с. 51-71 том 1).

Облік газу здійснюється лічильником газу типу ВОГ G-65, про що свідчить відповідний в матеріалах справи паспорт ( а. с. 73-74 том 1 ).

23 лютого 2021 року та 24 лютого 2021 року позивачем було подано претензію щодо незаконності встановлення загальнобудинкового лічильника газу, а також вимагалося від акціонерного товариства оператор газорозподільної системи Київоблгаз встановити за його рахунок індивідуальний лічильник газу в квартирі АДРЕСА_3 , у відповідності до норм Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», зазначене підтверджується відповіддю АТ «Київоблгаз».

Так, з відповіді від 12 березня 2021 року вбачається, що AT «Київоблгаз» зі свого боку забезпечило повний комерційний облік природного газу усіх мешканців будинку, за вищевказаною адресою, тобто виконало Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а тому, в AT «Київоблгаз» були відсутні правові підстави для встановлення безкоштовного індивідуального лічильника ( а. с. 11 том 1 ).

Позивачем подавався запит до ОСББ «Галактика», відповіддю на запит від 06 січня 2021 року, ОСББ «Галактика» повідомило, що працюючи з 01 жовтня 2015 року на посаді голови правління ОСББ «Галактика» між ОСОБА_5 та AT «Київоблгаз» ніяких договірних відносин заключено не було. Щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу дозволу на встановлення не надавалося. Під час встановлення загальнобудинкового лічильника була викликана поліція, було звернення до депутата Київської обласної ради VII скликання ОСОБА_3 . На той час коли встановлювався загальнобудинковий лічильник, більшість квартир співвласників будинку були обладнані лічильниками газу ( а. с. 12 том 1).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Відповідно до повідомлення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 2 червня 2016 року № 5524/16.1.1/7-16, особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Цей Закон визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку. Відповідно до частини першої статті 6 Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується, зокрема, тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року. При цьому, у разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населенню здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. На сьогодні фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населенню здійснюється за рахунок коштів газорозподільних підприємств, що передбачені в структурі тарифу на послуги розподілу природного газу, а не за рахунок виділених бюджетних коштів на встановлення індивідуальних лічильників газу. У зв`язку з необхідністю опрацювання проблемних питань газорозподільних підприємств, зокрема запровадження заходів щодо зниження обсягів виробничо-технологічних витрат і втрат газу, а також з метою забезпечення виконання вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» при НКРЕКП було створено робочу групу з опрацювання проблемних питань газорозподільних підприємств (наказ НКРЕКП від 15 липня 2015 року № 200). Заходи із встановлення будинкових лічильників газу (із зазначенням адрес будинків) та встановлення індивідуальних лічильників газу там, де не будуть встановлюватись будинкові лічильники газу, передбачено у відповідних планах розвитку газорозподільної системи ліцензіатів на 2016 -2025 роки. При цьому, НКРЕКП передбачено відповідне фінансування на становлення таких лічильників газу для населення у тарифах газорозподільних підприємств.

Згідно з Кодексом газорозподільних систем Порядок взаємовідносин оператора газорозподільної системи з оператором газотранспортної системи, у тому числі пов`язаних з прийманням-передачею природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до газорозподільної системи, зокрема щодо якості та обліку природного газу (у тому числі приладового), а також з обміном даних щодо прогнозів відборів/споживання природного газу по споживачах та фактичних обсягів споживання ними природного газу, регулює Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2493, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1378/27823 (далі - Кодекс ГТС), договір транспортування природного газу та технічна угода (за наявності), що укладені між сторонами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Згідно з ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»:

1. Постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку:

для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року;

для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

2. З метою забезпечення комерційного обліку природного газу для населення суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, оснащують споживачів природного газу - фізичних осіб (населення) індивідуальними лічильниками газу. Загальнобудинковий лічильник газу може бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному ст.10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

3. Введення в експлуатацію новозбудованих та/або реконструйованих багатоквартирних жилих будинків і об`єктів виробничого та невиробничого призначення (промисловість, бюджетна сфера, сфера соціально-побутового і культурного призначення тощо) з системами газопостачання здійснюється лише за наявності вузлів обліку природного газу.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Згідно зі ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб`єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється.

Відповідно до п.6 ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG, а також інші платежі, пов`язані з доступом до газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG або приєднанням до газотранспортної або газорозподільної системи), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

Згідно з ч.1, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право в т.ч. на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про захист прав споживачів» правила торговельного, побутового та інших видів обслуговування (виконання робіт, надання послуг) затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначені правила не можуть суперечити законодавчим актам.

Як вбачається з ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо:

1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції;

2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення;

3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору;

4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ч. 1 статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону).

Відповідно до п. 17, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); побутовий споживач природного газу - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Згідно переліку суб`єктів господарської діяльності, які мають ліцензії постачання природного газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, та відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 9 липня 2015 року № 6697/16/61-15 на території Київської області єдиним постачальником природного газу за регульованим тарифом є ТОВ «Київоблгаз Збут».

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є споживачем природного газу, ПАТ «Київоблгаз», правонаступником якого є АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз», є оператором ГРМ, тобто виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням. Суб`єктом господарської діяльності, який постачає природний газ за регульованими тарифами є ТОВ «Київоблгаз Збут».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та Білоцерківською філією ВАТ «Київоблгаз» 04 вересня 2000 року був укладений Договір 124-909 про надання послуг з газопостачання.

Цей договір укладено з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.

Пунктом 20 вказаного договору, цей договір укладається на термін один рік, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну однією із сторін не буде заявлено про відмову від цього договору або його перегляд. Договір за погодженням сторін може бути розірваний достроково.

Фактом виконання та дотримання умов договору є також вчинення споживачем сплати рахунка про спожитий природній газ.

Матеріали справи підтверджують, що позивач виконувала умов вказаного договору, оскільки щомісячно споживала природний газ та сплачувала рахунки за спожитий природний газ, про що свідчать отримані позивачем рахунки за газ та послуги з газопостачання, а також рахунки за спожитий природний газ.

Отже, позивач ОСОБА_1 є споживачем природного газу, зазначене не було спростовано з боку відповідача.

Згідно договору постачальник взяв на себе зобов`язання постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території.

Згідно з ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідач порушив права позивача при наданні послуги, яку позивач, як споживач міг одержати лише в одного виконавця, судова колегія вважає, що дії останнього щодо відмови встановлення індивідуального лічильника та нарахування об`ємів природного газу за будинковим лічильником, який було встановлено без погодження з балансоутримувачем будинку, суперечать вимогам законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на звернення мешканців багатоквартирного будинку від 26 березня 2018 року надала відповідь про те, що особливості встановлення лічильників газу споживачам визначаються Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Відповідно до вказаного Закону суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані були в терміни до 1 січня 2018 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу (індивідуальних або загально будинкових), що мало забезпечити 100% облік спожитого природного газу населенням. Тому ПАТ «Київоблгаз» було розроблено та подано на затвердження НКРЕКП план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Київоблгаз» на 2016-2025 роки. Постановою НКРЕКП від 24 березня 2016 року № 395 затверджено план розвитку газорозподільної системи ПАТ «Київоблгаз» на 2016-2025 роки та джерела його фінансування по розділах.

Таким чином, саме на АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» покладено обов`язок щодо забезпечення споживачів лічильниками (індивідуальними або загальнобудинковими), а тому, АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» мав обов`язок за свій рахунок здійснити встановлення в квартирі позивача індивідуальний газовий лічильник в строк до 1 січня 2021 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відмова відповідача встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства та порушує права позивача. З урахуванням вимог статті 5 Закону № 1023-XII, статті 2 Закону № 1875-IV волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 вирішуючи правову проблему, з метою забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, що стаття 6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 212/5836/17, провадження № 14-11цс21 підтвердила законність вимог позивача щодо визнання права за ОСОБА_1 на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником за рахунок Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз».

Крім того у вказаній постанові ВП ВС дійшла висновку, що для встановлення загальнобудинкового лічильнику природного газу оператор газорозподільної системи не міг діяти в односторонньому порядку оскільки повинен був в договірному порядку врегулювати з власником (власниками) будинку, експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку (будинків) тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку.

Відтак, Велика Палата Верховного Суду вважає, що до та після 20 січня 2018 року першочергово слід враховувати, що втручатися у газові мережі, що складають спільне майно багатоквартирного будинку, можна лише за згодою власників такого майна, яка мала бути надана в порядку, визначеному статтею 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" (якщо в такому будинку створене об`єднання співвласників - у порядку статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку"). У свою чергу, будь-які підзаконні нормативно-правові акти не могли встановлювати інший порядок вирішення цього питання і тим більше надавати оператору газорозподільної системи право в односторонньому порядку втручатися в газові мережі багатоквартирного будинку для встановлення загальнобудинкового лічильника.

Оскільки, ніяких договірних відносин з АТ «Київоблгаз» та ОСББ «Галактика» не було, про що свідчить відповідь ОСББ «Галактика», в якій зазначено, що працюючи з 01.10.2015 року на посаді голови правління ОСББ «Галактика» між ОСОБА_5 та AT «Київоблгаз» ніяких договірних відносин заключено не було, тому висновок суду першої інстанції, що задоволення вимог позивача буде відповідати державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг та забезпечить раціональне використання ресурсів та рівні можливості для позивача з отримання послуги по газопостачанню є правильним.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №3533-VI, саме на ПАТ «Київоблгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивач має право на забезпечення індивідуальним безкоштовним газовим лічильником та відповідно на його встановлення за рахунок AT «Київоблгаз».

Обраний позивачами спосіб захисту відповідає вимогам статті 16 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом роз`яснень, що містяться у листах НКРЕКП оцінюються колегією суддів критично, оскільки вимоги статті 6 Закону №3533-VI мають вищу юридичну силу, ніж рішення НКРЕКП. Ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності фінансів на встановлення індивідуальних лічильників та непередбаченість їх Планом розвитку газорозподільної системи АТ «Київоблагаз» на 2016-2025 року, оскільки вказані обставини не звільняють АТ «Київоблагаз» від обов`язку встановити індивідуальний лічильник позивачу, зважаючи, що тарифи формуються уповноваженим органом і споживачі природного газу позбавлені можливості впливати на прийняте рішення щодо визначення тарифу та його складових.

Апеляційний суд вважає також необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону у зв`язку із розглядом справи за відсутності представника відповідача. Так, відмовляючи в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про перенесення розгляду справи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, справа перебуває на розгляді у суді з травня 2021 року, при цьому неодноразові відкладення справи мале місце саме за клопотаннями представника відповідача. За відсутності доказів поважності причин неявки у судове засідання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що така неявка свідчить про бажання відповідача затягнути розгляд справи. Крім того, відповідачем у справі є юридична особа - АТ «Київоблгаз», яка мала можливість забезпечити явку в судове засідання іншого представника.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є непереконливими, такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2021 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства оператора газорозподільної системи «Київоблгаз» - Мордатенка Костянтина Леонідовича - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 22 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 03 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.