Справа № 456/214/22
Провадження № 2/456/82/2023
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

06 лютого 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

з участю секретаря Кулешник С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду та просить визнати квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 спільним майном подружжята визнати за нею право власності на частини квартири АДРЕСА_2 . В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач ОСОБА_2 її колишній чоловік, шлюб з яким вони зареєстрували 02 березня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції, Львівської області. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 30 листопада 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання сторони 07 листопада 2008 року за спільні кошти купили двохкімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Квартира оформлена на відповідача, який категорично відмовився оформити на позивача право власності на частку в цій квартирі. Крім того, спірна квартира була в непридатному для проживання стані, тому сторони спільними коштами зробили в ній капітальний ремонт з заміною вікон та дверей, провели індивідуальне опалення, покрили підлогу ламінатом. Саме тому позивач претендує на половину спірної квартири.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи те, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення, проти такого вирішення справипозивач не заперечив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.03.2002 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Стрийського міського управління юстиції, Львівської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

За час шлюбу в подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 24.09.2002 року та серії НОМЕР_3 від 02.08.2007.

З договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 07.11.2008 року державним нотаріусом Стрийського державної нотаріальної контори Костур У.Т. вбачається, що ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_2 .

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25682096 від 25.03.2010 року вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2008 року на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 .

Так, згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, тлумачення даної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно з частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №662/1069/17.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 22, 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що квартира АДРЕСА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказане майно набуте сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, хоч стороною договору та право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 .

Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що частки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частини за кожним із співвласників.

Вищезазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Суд зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірної квартири ОСОБА_2 за його особисті кошти останнім суду не надано і таких судом не здобуто.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та оцінивши дійсні обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути 1656,70 грн. понесених і документально підтверджених судових витрат у виді судового збору.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 спільним майном подружжяОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частини квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1656,70 грн. (одну тисячу шістсот п`ятдесят шість гривень 70 копійок) сплаченого судового збору.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Стрийського міськрайонного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 09.02.2023 року.

Головуючий суддя С. С. Сас