Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №936/528/22
Провадження №2/936/8/2023
31.01.2023 смт Воловець
Воловецький районний суд Закарпатської області в складі судді Софілканич О.А., з участю секретаря судового засідання Балецького С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань в смт Воловець в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної злочином,
В С Т А Н О В И В:
07.06.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.
У судове засідання позивач не з`явився. Від його представника адвоката Павліченко Т.С. надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують повністю.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Про час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до вимог чинного законодавства. Правом на подання відзиву не скористалися.
Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Виходячи зі змісту ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.
Згідно постанови Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.11.2021 у справі №306/2856/13-к, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України на підставі ст.49 КК України, а кримінальну справу щодо них закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
За змістом ч.1 ст.44 КК України звільненню від кримінальної відповідальності підлягає лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення; за змістом ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули відповідні строки; підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом (ч.1 ст.2 КК України); лише винне діяння буде вважатись кримінальним правопорушенням; суд повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна у його вчиненні (Постанова Пленуму ВСУ №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Невизнання вини особи у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень за наявності її згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не є правовою підставою для відмови в задоволенні такого клопотання (Постанова ККС ВС у справі №552/5595/18).
Отже, звільнятися від кримінальної відповідальності може лише особа, яка є винною у вчиненні кримінального правопорушення, а тому ця підстава звільнення від кримінальної відповідальності вважається нереабілітуючою.
З вказаної постанови вбачається, що згідно обвинувального висновку 05.09.2011 біля 02-15 години ночі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння на автобусній зупинці с.Буковець Воловецького району Закарпатської області, діючи навмисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, що виявилося у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_1 , а саме: обвинувачений ОСОБА_4 наніс удар кулаком по обличчю потерпілому, спричинивши легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності. Обвинувачений ОСОБА_2 наніс не менше шести ударів дерев`яним бруском по голові, обвинувачений ОСОБА_3 завдав не менше чотирьох ударів, збивши ОСОБА_1 з ніг. Після чого, не припиняючи своїх дій обвинувачений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 умисно завдали лежачому на землі потерпілому декілька ударів по голові, в грудну клітку та по верхнім кінцівкам. Внаслідок завданих ударів обвинуваченими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження. Обвинувачений ОСОБА_2 пошкодив автомобіль потерпілого ОСОБА_1 , спустивши праві переднє та задні колеса та дерев`яним бруском розбив лобове скло і скло передньої правої дверки, створивши вм`ятину розміром 10х10 см на кузові задньої правої дверки, тим самим спричинивши ОСОБА_1 шкоду в сумі 361, 28 гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 під час розгляду кримінальної справи залишено без розгляду та роз`яснено право звернутися в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За приписами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, атакож витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свогопорушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
На підставі ч. 1 ст.1177 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Статтею 1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
У відповідності до ч.1 ст.1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Специфіка відшкодування завданої здоров`ю шкоди полягає в тому, що об`єктом відшкодування є не сама зазначена шкода, а майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чизменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.
Отже, зважаючи на положення ст. 1166 ЦК та ч. 1 ст. 1195 ЦК України, позивач має право на відшкодування витрат на обстеження, лікування та придбання ліків.
Виходячи з роз`яснень, наданих у п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», із змінами, при вирішенні вимог про відшкодування витрат на лікування, посилене харчування та сторонній догляд судам належить виходити з того, що розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.
За клопотанням представника позивача адвоката Павліченко Т.С. судом досліджено матеріали кримінальної справи №306/2856/13-к по обвинуваченню ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за ч.2 ст.121, ч.2 ст.296 КК України, ОСОБА_4 за ч.2 ст.296 КК України, з яких встановлено, що позивачем на підтвердження вартості заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди долучено копії чеків на придбання лікарських медикаментів та препаратів на загальну суму, яку можливо прочитати з поданих доказів- 7919,80 гривень (а.с.50-54, т.4, а.с.214-217, т.5 кримінальної справи, повтор а.с.88-95 даної справи).
З урахуванням періоду їх придбання та обставин, зазначених в постанові Свалявського районного суду Закарпатської області від 15.11.2021 №306/2856/13-к, а також висновків медичних експертиз та виписок з історії хвороби пацієнта ОСОБА_1 (а.с.31-87) суд вважає, що такі витрати направлені на відновлення стану його здоров`я внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, заподіяних відповідачами. Спростувань вказаних обставин суду не надано.
Водночас, суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження заявлених позивачем вимог про стягнення майнової шкоди на лікування квитанцію серії 02ААА №054657 від 22.04.2013 року ФОП ОСОБА_6 на суму 3851, 78 гривень за послугу зубопротезування, оскільки дана квитанція не містить відомостей, що медична послуга надавалась саме позивачу, а також не підтверджує, що необхідність протезування зубів необхідна ОСОБА_1 внаслідок тілесних ушкоджень, спричинених йому відповідачами та не грунтується на відповідній медичній документації.
Позивачем не доведено, що протезування є витратами на лікування або що вказані дії направлені на відновлення стану здоров`я, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.
Отже, оцінивши надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на лікування на предмет їх належності та достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, детально оглянувши вказані документи, суд у судовому засіданні встановив належність та допустимість таких доказів на загальну суму 7919 гривень 80 копійок, яку слід стягнути солідарно з відповідачів у якості відшкодування матеріальної шкоди.
Окремо з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 361 гривню 28 копійок матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, розмір якої встановлено висновком експерта №299 від 14.11.2011 року (а.с.111-114, т.3).
Однак, суд не приймає до уваги як належний та допустимий доказ на підтвердження заявлених позивачем вимог про стягнення матеріальної шкоди надані чеки на придбання бензину та транспортні витрати (зворотні а.с. а.с. 90, 93, 95), які, як стверджує позивач, витрачено ним на відвідування лікарів, оскільки такі не підтверджують факт, що саме ці кошти були витрачені на паливо для відвідування лікарні, а не для заправки транспортного засобу для інших потреб. Позивачем не надано підтверджень того, що саме в ці дати, які зазначені в чеках на пальне, він відвідував лікарню і яку саме, а також те, що паливо придбано саме позивачем.
Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд констатує наступне.
Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,встановлених частиною другою цієї статті. За статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвомабо іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особазазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чиблизьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала узв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст.41 Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).
Враховуючи, що внаслідок неправомірних дій відповідачів, позивач зазнав моральних страждань, які полягають в переживаннях внаслідок вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, втрату працездатності на тривалий час, невідворотні зміни у стані здоров`я, що спричинило душевні хвилювання за фінансове благополуччя сім`ї, необхідність прикласти значних зусиль для відновлення стану здоров`я та звичного ритму життя, необхідність систематичного відвідування лікарів та контролю стану здоров`я за наслідками отриманих травм, роки судової тяганини, та виходячи з міркувань розумності та справедливості, суд вважає, що обгрунтованою та співмірною заподіяній шкоді буде сума відшкодування моральної шкоди в розмірі, залежно від ступеня участі (вини) відповідачів, а саме: з ОСОБА_2 - 200 000 гривень, з ОСОБА_3 - 176 000 гривень (сума моральної шкоди 200 000 гривень зменшена на суму 24 000 гривень добровільного відшкодування згідно розписки потерпілого ОСОБА_1 від 15.02.2012 року (а.с.214, т.4); з ОСОБА_4 -60 000 гривень.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів також необхідно стягнути солідарно судовий збір в сумі 992, 40 гривень на користь держави, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, був звільнений від сплати судового збору.
Крім цього, з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно 2481 гривень 00 копійок судового збору, сплаченого ним за позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
На підтвердження понесених витрат під час розгляду кримінального провадження надано копії квитанції без номера від 07.02.2019 року на суму 10 000 гривень із зазначенням підстави: договір про надання правової допомоги, із печаткою адвоката Белла Т.А. (а.с.96) та 2000 гривень, згідно квитанції АТ КБ "ПриватБанк" від 05.09.2019 року (а.с.195, т.8), сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 з призначенням платежу: за адвокатські послуги.
Однак, ні матеріали цивільної справи, ні матеріали кримінальної справи не містять та стороною позивача не надано до суду належних доказів в підтвердження обумовленого умовами договору розміру гонорару адвоката, не надано самого договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), калькуляції, виконаних та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги позивачу, відсутній і акт виконаних робіт (послуг).
Відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 гривень слід відмовити за недоведеністю.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної злочином- задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану злочином в розмірі 7919 (сім тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) гривень 80 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 361 (триста шістдесят одну) гривню 28 копійок матеріальної шкоди, завданої злочином (пошкодження автомобіля).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 176 000 (сто сімдесят шість) тисяч гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином, в розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 солідарно на користь держави судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
У задоволенні решти позову- відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідачі: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне рішення буде складено 3 лютого 2023 року.
Суддя: Софілканич О.А.