Номер провадження: 22-ц/813/933/23
Справа № 496/4917/20
Головуючий у першій інстанції Горяєв І. М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики грошей, -

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та просив суд ухвалите рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 580 000,00 грн. та судові витрати у сумі 5800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 листопада 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого, позивач (позикодавець) передав, а відповідач (позичальник) прийняв у приватну власність грошову суму у розмірі 580 000 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 20 000 дол. США. Сторони домовилися, що позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у повному обсязі до 19 листопада 2020 року включно, проте строк може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору повинні бути викладеними в письмовій формі та нотаріально посвідченими. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього договору складають його невід`ємну частину. Всупереч викладеним умовам договору відповідач вказану позику не повернув, чим порушив власні зобов`язання. У зв`язку з вище викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , борг за договором позики грошей у розмірі 580000,00 грн. та судові витрати у розмірі 5800,00грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 , представник ОСОБА_2 , особи, яка не приймала участі у розгляді справи, але вважає що оскаржуваним рішенням суду порушені права та законні інтереси ОСОБА_2 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та направити справу на новий судовий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_5 , представник ОСОБА_2 , зазначила, що у даному судовому провадженні, ухвалою Біляївського районного суду від 30 листопада 2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зверталася до суду першої інстанції з клопотанням про залучення її у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, оскільки ОСОБА_2 та відповідач перебували у шлюбі, який 07 серпня 2019 року було розірвано. Від шлюбу народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі була придбана вказана квартира та реєстрація права власності на дану квартиру проведена на ім`я відповідача. Більш того, у Біляївському районному суді Одеської області перебуває справа №496/4898/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна.

На підставі викладеного, апелянт вважає, що прийняття рішення у справі з урахуванням ухвали про забезпечення позову може вплинути на права або обов`язки ОСОБА_2 , а також на права малолітньої дитини ОСОБА_6 .

Відзиву до апеляційного суду не надходило.

Про судове засідання призначене на 22 лютого 2023 року, учасники справи були сповіщені належним чином, у тому числі і у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 212-219).

Від ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 22 лютого 2023 року (а.с. 216-217).

Вказане клопотання ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що знаходиться на лікарняному та долучила скрін-шот з екрану смартфона з повідомленням про створення медичного висновку про непрацездатність.

Однак, з наданого доказу не вбачається знаходження ОСОБА_1 на лікарняному.

Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що справа за апеляційною скаргою адвоката Платонової М.А., представника ОСОБА_2 перебуває в провадженні суду з березня 2021 року (а.с. 101).

Справа неодноразово призначалась до розгляду, однак з матеріалів справи вбачається, що адвокат Платонова М.А. в судові засідання, які були призначені на 06.04.2022 року, 01.06.2022 року, 05.10.2022 року зверталась до апеляційного суду з клопотаннями про відкладання розгляду справи з різних підстав (а.с. 176-177, 192-193, 207-208).

Відповідно до статті 44 ЦПК України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції і Кодексу.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 3 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню та колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності адвоката Платонової М.А., представника ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від інших учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, явка яких не визнавалась судом обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що рішенням суду першої інстанції були порушені її права, оскільки ухвалою Біляївського районного суду від 30 листопада 2020 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана за час перебування у шлюбі та реєстрація права власності на дану квартиру проведена на ім`я відповідача. Більш того, у Біляївському районному суді Одеської області перебуває справа №496/4898/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю та поділ спільного майна. Тому прийняття рішення у справі може вплинути на права або обов`язки ОСОБА_2 , а також на права малолітньої дитини ОСОБА_6 .

З матеріалів справи вбачається, що 13 листопада 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики грошей, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за №2800 (а.с.10-12).

Згідно умов пункту 1 вказаного договору Позикодавець передав, а Позичальник прийняв у приватну власність грошову суму в розмірі 580 000 грн., що в еквіваленті, за домовленістю сторін, становить 20 000 дол. США.

Згідно умов пункту 2 вказаного договору позика передана Позикодавцем Позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього Договору готівкою. Підписання цього Договору Позичальником підтверджується факт одержання ним від Позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п. 1 цього Договору. Підписаний Позикодавцем Договір є доказом передачі позики від Позикодавця до Позичальника.

Відповідно до п. 3 договору сторони домовилися, що Позичальник зобов`язаний повернути суму грошових коштів, зазначену в п. 1 цього Договору, в повному обсязі до 19 листопада 2020 року включно, який може бути продовжений за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього Договору повинні бути викладеними в письмовій формі та нотаріально посвідченими. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього Договору складають його невід`ємну частину.

Згідно пункту 3.2 договору повернення всієї суми позики підтверджується відповідною заявою Позикодавця про проведений повний розрахунок, справжність підпису якого має бути нотаріально засвідчена.

Позика вважається повернутою в момент передання Позикодавцю грошей готівкою у розмірі, встановленому у п.1 цього Договору, або перерахування, вказаної в п. 1 цього Договору, суми в депозит будь - якого нотаріуса чи нотаріальної контори, згідно ст. 537 Цивільного Кодексу України (щодо виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит - нотаріуса, нотаріальної контори).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату ухвалення рішення - відповідачем не повернуто отримані грошові кошти позивачу, чим відповідачем були порушені умови договору позики, норми чинного законодавства України та прав та інтересів позивача.

Крім того, матеріали справи містять заяву ОСОБА_4 про визнання позову (а.с.87).

Згідно матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виник спір з приводу укладеного 13 листопада 2020 року договору позики.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07 серпня 2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №244.

Отже, вказаний договір позики укладений поза шлюбом відповідача та не покладає будь-яких обов`язків на ОСОБА_2 .

Тобто, згідно укладеного договору позики від 13 листопада 2020 року сторонами є ОСОБА_3 (позикодавець за договором позики) та ОСОБА_4 (позичальник за договором позики), інші учасники відсутні.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що оскаржуваними рішеннями суду порушені права ОСОБА_2 не надано, отже, права заявника у даній справі, де предметом позову є саме стягнення боргу з відповідача, ніяким чином не порушуються.

Відповідно до положень ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: 1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги; 2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати; 3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2021 року та приходить до висновку, що оскаржуваними судовими рішеннями не порушені права апелянта за відсутністю доказів про те, що оскаржуваними судовими рішеннями порушені права ОСОБА_2 .

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі наведеного вище, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 368, 374, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2021 року, постановлене під головуванням судді Горяєва І.М., повний текст складено 11 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики грошей - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 лютого 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра