Номер провадження: 22-ц/813/3471/23
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2022 року, постановленого під головуванням судді Коваленко Васильків О.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньому заробітку за період прострочення, вихідній допомозі, компенсації втрати частини доходів, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньому заробітку за період прострочення, вихідній допомозі, компенсації втрати частини доходів, в якому просила:

- стягнути з ДП «ЦДЗК» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 122366,73 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі у розмірі 79390,39 грн., по середньому заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що на момент подачі позову складає 30668,92 грн., по вихідній допомозі при звільненні - 4946,60 грн., по компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати - 7360,82 грн.;

- стягнути з ДП «ЦДЗК» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки;

- стягнути з ДП «ЦДЗК» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування свого позову, позивачка зазначила, що вона з 02.01.2004 року працювала в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» (25.02.2009 року перейменовано у Одеську регіональну філію ДП «Центр державного земельного кадастру»). Згідно з наказом №58-к від 11.06.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу земле оціночних робіт 14.06.2021 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з припиненням підприємства шляхом ліквідації.

Позивачка також зазначила, що в день звільнення, Філія не повідомила її про нараховані суми, належні при звільненні, не надала розрахунок про розмір нарахованих сум та не здійснила виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України.

У зв`язку з відсутністю комунікації з Філією отримати розрахунки щодо заборгованості Філії перед позивачем немає можливості. У свою чергу вказану інформацію та розрахунки не вбачається отримати і від відповідача, який посилається на неможливість надання запитуваної інформації у зв`язку з перебуванням Філії у процесі припинення.

На підставі відомостей, отриманих з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України, здійснено розрахунок, відповідно до якого загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем (без урахування грошової компенсації за всі не використані позивачем дні щорічної відпустки) складає: 79390,39 грн. (нарахована, але не виплачена заробітна плата) + 30668,92 грн. (заборгованість по середньому заробітку) + 4964,60 грн. (вихідна допомога при звільненні) + 7360,82 грн. (сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) = 122366,73 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 122 366,73 грн., яка складається з заборгованості по заробітній платі у розмірі 79390,39 грн., по середньому заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що на момент подачі позову складає 30668,92 грн., по вихідній допомозі при звільненні - 4946,60 грн., по компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати - 7360,82 грн.

Зобов`язано ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки за період роботи в Одеській регіональній філії ДП «Центр державного земельного кадастру».

Не погодившись з рішенням суду, ДП «Центр державного земельного кадастру» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення щодо виплати заробітної плати, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивачем при розрахунку заборгованості по заробітній платі сума заборгованості була завищена,невірно розрахована сума вихідної допомоги при звільнені та невірно розрахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шалько О.А., представник ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення та скасування рішення суду, оскільки з апеляційної скарги не вбачається, які саме норми матеріального чи процесуального права були порушені судом.

Крім того, з апеляційної скарги вбачається, що апелянт визнає заборгованість, проте яку суму заборгованості апелянт вважає законною для стягнення з нього у апеляційній скарзі не вказано.

Представник ДП «Центр державного земельного кадастру» про призначене судове засідання на 22 березня 2023 року був сповіщений належним чином,у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 198-199).

Від представника ДП «Центр державного земельного кадастру» - Карпика Л. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с. 200-206).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Шалько О.А., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду підлягає зміні, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі, за таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог та погодившись з розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, наведеним в позовній заявістягнув з ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» суму заборгованості у розмірі 81023 грн. 98 коп.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду в повному обсязі, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до наказу №1-к від 02.01.2004 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наказу №1-к від 02.01.2004 року була прийнята на роботу в Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

В подальшому позивач працювала у вказаній Філії на посадах інженера 2 категорії відділу земле оціночних робіт, інженера 1 категорії відділу землевпорядних та земле оціночних робіт, інженера 1 категорії відділу земле оціночних робіт, провідного інженера відділу земле оціночних робіт, провідного інженера-землевпорядника відділу землевпорядних робіт з юридичними особами, в.о. начальника відділу земле оціночних робіт, директора Філії, начальника відділу землеоціночних робіт, що вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_1 .

Згідно з наказом директора Одеської регіональної філії ДП «ЦДЗК» №58-к від 11.06.2021 року звільнено ОСОБА_1 з посади начальника відділу землеоціночних робіт 14.06.2021 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з припиненням підприємства шляхом ліквідації.

Зазначеним наказом також наказано відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності здійснити остаточний розрахунок згідно законодавства та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Як вбачається з матеріалів справи при розрахунку заборгованості по заробітній платі позивачем була визначена заборгованість відповідно до звітів, поданих Одеською регіональною філією до органів Державної податкові служби та Пенсійного фонду при цьому не враховано, що у звітності вказується нарахована заробітна плата, яка включає податки на доходи фізичних осіб та військовий збір, а не сума «До виплати» за мінусом вказаних податків та зборів.

З урахуванням чого, судом першої інстанції сума заборгованості по заробітній платі, яка зазначена позивачем, помилково була завищена на 23017 грн. 37 коп.

Однак, як вбачається з розрахунку середньоденної заробітної плати за два останніх місяці для розрахунку середнього заробітку за час затримки судом не було враховано, що позивач відпрацювала у квітні 2021 року 12 робочих днів, а не 22 робочих дні, а у травні 2021 року 15 робочих днів, а не 18 робочих днів (а.с. 129).

Тобто, при розрахунку середньоденної заробітної плати за два останніх місяці для розрахунку середнього заробітку за час затримки не було враховано, що для розрахунку береться заробітна плата за фактично відпрацьований час, а відпускні не враховуються. Нарахована заробітна плата за фактично відпрацьований час за квітень 2021 року становила 2417,84 грн., а не 5580 грн. 80 коп., а за травень 2021 року 2500 грн. 20 коп., а не 4312 грн. 51 коп.

Проте, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, а саме те, що позивачем невірно розрахована сума вихідної допомоги при звільнені та невірно розрахована компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, та дійшов невірного висновку про те, що сума заборгованості ОСОБА_1 по заробітній платі, середньому заробітку за період прострочення, вихідній допомозі, компенсації втрати частини доходів складає в загальному розмірі 122366 грн. 73 коп.

Також судом не було враховано необхідність відрахування обов`язкових платежів та податків.

Колегія суддів зазначає, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18, зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу матеріальної відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку зі звільненням працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Рішення суду першої інстанції про стягнення з ДП «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 122366 грн. 73 коп. не відповідає вказаному правовому висновку Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів, з урахуванням цього висновку Великої Палати Верховного Суду, встановлених судом фактичних обставин справи, з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дій позивача та відповідача дійшла висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 81023 грн. 98 коп.

У постанові Верховного Суду від 21 вересня 2020 року у справі № 225/5266/18, провадження № 61-7884св19, викладено висновки щодо застосування норм матеріального права з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду про те, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, викладеного у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неспівмірність розміру стягнутої заборгованості по заробітній платі, по середньому заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, по вихідній допомозі при звільненні, по компенсації втрати частини заробітної плати є обґрунтованими, а тому рішення суду підлягає зміні зі зменшенням розміру заборгованості до 81023 грн. 98 коп., оскільки не в повній мірі відповідає нормам чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 липня 2022 року змінити, стягнувши з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» в особі Одеської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 81023 гривні 98 копійок, яка складається з заборгованості по заробітній платі у розмірі 56373 гривні 03 копійки, по середньому заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що на момент подачі позову складає 18182 гривні 18 копійок, по вихідній допомозі при звільненні 2932 гривні 62 копійки, по компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати 3536 гривень 15 копійок.

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 27 березня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Є.С. Сєвєрова

______________________________________ Т.В. Цюра