Справа № 638/9300/19
Провадження № 2/638/278/23
УХВАЛА

іменем України

23 березня 2023 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді Штих Т.В.,

секретаря Зайченко Р.О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання недійсним договору дарування,-

встановив:

Позивачка звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання недійсним договору дарування.

Відповідно до ухвали від 31 жовтня 2019 року провадження у справі відкрите.

Відповідно до ухвали від 04 березня 2020 року провадження у справі зупинено.

31 січня 2022 року представник позивача звернулась до суду з заявою про поновлення провадження у справі. Надано копію рішення у справі 638/9193/19.

21 лютого 2022 року провадження у справі відновлено.

14 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову.

23 березня 2023 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення прозову.

23 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про забезпечення її перекладачем під час розгляду вказаної цивільної справи. При цьому послалась на те, що вона не розуміє мову судочинства, намагалась самостійно забезпечити себе перекладачем, проте не змогла, тому просить суд призначити та залучити до участі у справі перекладача з української на російську мову. Виконання забезпечення сказаної ухвали просить покласти на Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області.

У судовому засідання 23 березня 2023 року представник позивачки просив задовольнити вказану заяву про забезпечення позову та відмовити у задоволенні клопотання. Надано заперечення на клопотання про зустрічне забезпечення.

Відповідач ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення заяви забезпечення позову з яким звернулась представниця позивачки. Представник ОСОБА_2 зазначила, що не має підстав для забезпечення позовних вимог.

При вирішенні заяви про залучення перекладача представник позивача наполягала на задоволенні вказаного клопотання.

Представник відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покладались на розсуд суду при вирішенні вказаного клопотання.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного.

Позивачка звернулась з заявою про забезпечення позову та просить про вжиття заходу забезпечення позову, в якій вона просить накласти заборону на відчуження трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.03.2023 зареєстрована за договором дарування від 12.12.2016 посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. на ім`я ОСОБА_3 .. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що між сторонами продовжується спір стосовно спірної квартири, і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Відповідачі та члени їхніх родин постійно погрожують позивачеві, що квартира буде продана, і вона залишиться на вулиці.

Згідно із п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову .

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 6 ст. 151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову у справі додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно міститися пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення.

Представниця позивачки у заяві від 23 березня 2023 року послалась на практику Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та просила застосувати аналогію закону та не вимагати виконання п. 6 ч.1 ст. 151 ЦПК України.

Суд вважає, що аналогія закону ( застосування вимог ГПК України) застосовується у випадку коли ЦПК України не врегульовані питання застосування вимог закону. Натомість у даному випадку ЦПК конкретно та зрозуміло регулює вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Судом констатовано несплата позивачкою судового збору за звернення з заявою про забезпечення позову, а також не виконання вимог п.6 ч.1 ст. 151 ЦПК України.

Згідно ч.9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, з урахуванням того, що заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, суддя вважає необхідним повернути заяву про забезпечення позову заявнику, що не позбавляє заявника права повторно звернутись до суду з заявою, оформленою згідно ст.151 ЦПК України.

Суд також повертає відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 клопотання про зустрічне забезпечення позову, так як відповідно до ч.2 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Стосовно заяви позивачки щодо залучення перекладача до участі у справі, суд, врахувавши всі обставини, оцінивши наявність непорозумінь у спілкування з позивачкою у судовому засіданні, яка сама повідомила про наявність необхідності участі у справі перекладача, приходить до висновку про не можливість повноцінно проводити судове засідання за участі позивачки за відсутності перекладача, без порушень національного законодавства та вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. 9 ЦПК України позивачка має право користуватися рідною мовою, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача, який залучається судом у порядку, встановленим ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 9, 151, 153, 154 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 від 14 березня 2023 року про забезпечення позову - повернути заявниці.

Клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зустрічне забезпечення позову- повернути заявникам.

Залучити до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна про визнання недійсним договору дарування перекладача зі знанням української та російської мови для забезпечення позивачці ОСОБА_1 права на справедливий суд.

Виконання вказаної ухвали доручити Головному управлінню Державної міграційної служби України в Харківській області (61000 м. Харків вул. Римарська 24).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. ШТИХ.