ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/400/22 Номер провадження 22-ц/814/1413/23Головуючий у 1-й інстанції Сітало А.К. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача адвокат Шматько Т.М.

представники відповідачів адвокати Темнюкова М.І., Колосов А.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року, постановлену суддею Сітало А.К., повний текст ухвали складений дата не вказана

у справі за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Шматько Тетяни Миколаївни про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева Ольга Олександрівна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Шматько Т.М. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Вахрушева О.О., про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, у якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19.01.2022 року з ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О.; скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Вахрушевої О.О про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 62941443 від 19.01.2022 року, згідно яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , та поновити відомості в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на власника ОСОБА_2 .

Одночасно з позовною заявою представником ОСОБА_2 - адвокатом Шматько Т.М. подано заяву про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 2-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 та заборонити ОСОБА_1 або будь-яким третім особам, що діють від його імені та в його інтересах, укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження. Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 або будь-яким третім особам, що діють від його імені та в його інтересах, вчиняти будь-які дії, пов`язані зі зміною замків вхідних дверей, встановленням сигналізації та/або охоронних пристроїв у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 або будь-яким третім особам, що діють від його імені та в його інтересах, вчиняти будь-які дії, пов`язані з входженням до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та виселення з вказаної квартири ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що предметом спору є визнання договору від 19.01.2022 року купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_1 -недійсним та визнання рішення приватного нотаріуса Вахрушевої О.О. про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказану квартиру - незаконним та, як наслідок, таким, що підлягає скасуванню. Звертає увагу, що спірна квартира є єдиним житлом позивача та місцем її проживання. Вважає, що зміна замків, встановлення сигналізації фактично унеможливить проживання позивача та її родини у квартирі, а відчуження відповідачем ОСОБА_1 квартири значно утруднить виконання рішення суду у справі у випадку задоволення позовних вимог, оскільки внаслідок зміни власника квартири позивачу необхідно звертатися до нового власника з відповідним позовом та, як наслідок, витратити чимало часу, прикласти значних зусиль, понести чималі матеріальні збитки або повернути своє єдине житло.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Шматько Тетяни Миколаївни про забезпечення позову - задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 та заборонено ОСОБА_1 або будь-яким третім особам, що діють від його імені та в його інтересах, укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Заборонено ОСОБА_1 або будь-яким третім особам, що діють від його імені та в його інтересах, вчиняти будь-які дії, пов`язані зі зміною замків вхідних дверей, встановленням сигналізації та/або охоронних пристроїв у квартирі АДРЕСА_2 .

Заборонено ОСОБА_1 або будь-яким третім особам, що діють від його імені та в його інтересах вчиняти, будь-які дії, пов`язані з входженням до квартири АДРЕСА_2 , та виселення з вказаної квартири ОСОБА_2 .

Ухвала суду мотивована тим, що заходи забезпечення позову, які зазначені представником позивача є співмірними із заявленими позивачем вимогами та накладення арешту на нерухоме майно носить тимчасовий характер до ухвалення рішення у справі. Встановлені обставини по справі дають підстави припускати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що документи, що підтверджують його право власності на даний час, є дійсними, ніким не спростовані та підтверджують його право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном в рамках чинного законодавства України, тому вчинені судом дії щодо заборони відчуження квартири порушують його право власності на нерухоме майно, яке закріплене ст. 41 Конституції України. Зазначає, що для того, щоб ОСОБА_2 набула можливість захисту своїх цивільних прав та інтересів судом щодо квартири, що є предметом спору, як то вказано у ст. 16 ЦК України, остання у даному випадку має надати конкретні докази належності їй вказаного майна. Вважає, що позивач здійснює втручання у володіння його майном без належних на те підстав, чим порушує саме його майнові права. Звертає увагу, що згідно ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Посилаючись на рішення Європейського суду, зазначав, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Шматько Т.М. просить залишити її без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 лютого 2022 року витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції (а.с. 83 виділених матеріалів справи).

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 28 березня 2022 року о 16.00 год. з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 87, 89 виділених матеріалів справи).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 серпня 2022 року справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій та призначено її до розгляду у приміщенні Полтавського апеляційного суду з повідомлення (викликом) учасників справи на 10.40 год. 22 лютого 2023 року.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харковаперебуває позовна заява про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 19.01.2022 року з ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., та скасування державної реєстрації на нерухоме майно за ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначила, що позивач ОСОБА_2 з 04.03.2020 року є єдиними законним власником квартири АДРЕСА_2 . На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.11.2019 року за ОСОБА_2 визнано право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 39-42 виділених матеріалів справи).

04.03.2020 року державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцовою М.Є. проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 (а.с. 43 виділених матеріалів справи).

19.01.2022 року за місцем проживання ОСОБА_2 завітав невідомий чоловік, який представився ОСОБА_1 та повідомив, що він є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу з ТОВ «Кей-Колект» та повідомив, що має намір змінити замок вхідних дверей та в подальшому вселитися у нібито належну йому квартиру. Також ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_2 , що надасть останній один тиждень для виселення та у подальшому він приїде для зміни замків у квартирі та вселення, що фактично унеможливить знаходження родини позивача в квартирі.

20.01.2022 року позивачем отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №295450759, відповідно до якої право власності на квартиру АДРЕСА_2 з 19.01.2022 року зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 24 виділених матеріалів).

Реєстрація права власності була здійснена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О., запис про право власності 4624484, підставою для державної реєстрації став договір купівлі-продажу квартири серія та номер 26 від 19.01.2022 року.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник позивача зазначала, що договір купівлі-продажу від 19.01.2022 року є недійсним та рішення приватного нотаріуса Вахрушевої О.О. про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_2 . є незаконним та підлягає скасуванню з тих підстав, що його прийнято з грубим порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та договору іпотеки та з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки спірна квартира є предметом іпотеки за договором іпотеки. Таким чином, відповідач ОСОБА_1 у будь-який час може відчужити спірну квартиру, яка за ним зареєстрована.

У зв`язку з чим, представник позивача вважає, що умовою застосування даного заходу забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів забезпечення позову щодо заборони на відчуження спірної квартири може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п. 1, п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 січня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири від 19.01.2022 року недійсним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Тобто, предметом даного спору є визнання договору недійсним, скасування рішення приватного нотаріуса, в результаті якого квартира перейшла у власність до відповідача ОСОБА_1 .

Вбачається, що спірні правовідносини виникли щодо виконання кредитного договору, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 №0 від 24.06.2008 року та забезпеченого договором іпотеки від 24.06.2008 року, предметом іпотеки якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Оспорені дії вчинено приватним нотаріусом Вахрушевою О.О. щодо спірної квартири у період після набрання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року (справа № 644/2164/19), яким визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 , тобто, є обґрунтовані підстави припускати, що подальше відчуження майна новим власником призведе до неможливості фактичного виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо відсутності зв`язку між заходами забезпечення і предметом позову та щодо відсутності порушеного права ОСОБА_2 .

Колегія суддів наголошує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не лише під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову в разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, - ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, а визначений вид забезпечення, з урахуванням встановлених фактичних обставин у контексті цієї справи, є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову в цій справі.

При вирішенні питання стосовно майна, що є єдиним житлом особи, судам необхідно враховувати принцип непорушності права приватної власності, проголошений статтею 41 Конституції України. Вказаний принцип закріплено також у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першому протоколі до неї, які визначають непорушність права власності та право особи на безперешкодне користування своїм майном.

Оскільки право на житло є непорушним, а тому в даній справі, з урахуванням встановлених судом обставин щодо дій відповідача, спрямованих на обмеження позивача у праві користування квартирою, яка, як зазначає позивач, є єдиним житлом (ця обставина належними та допустимими доказами не спростована), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про необхідність накладення арешту на вказану квартиру, що узгоджується з вимогами законодавства та принципом непорушності права особи на житло. Крім того, забезпечення позову носить тимчасовий, а не постійний характер.

За таких обставин, встановивши, що між сторонами виник спір щодо правомірності укладення договору купівлі-продажу та реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, яка, за доводами позивача неправомірно вибула з її власності та є єдиним житлом, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог позивача щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які позивач просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову.

Висновки суду першої інстанції про забезпечення позову у даній справі узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.02.2022 року у справі №644/3734/21, обставини якої є аналогічними.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд першої інстанції при постановленні ухвали дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вище вказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 січня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов