Справа № 502/15/23
У Х В А Л А

"06" січня 2023 р. Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нанєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Кілійського районного суду Одеської області надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Разом з вищевказаним позовом позивач звернувся із заявою про забезпечення позову у якому просить накласти арешт на вантажний сідловий тягач-Е марки RENAULT MAGNUM 480, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки DAF XF 105,460, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; загальний напівпричіп бортовий - тентований марки KOGEL S 24, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , які належать відповідачу.

В обґрунтування поданої заяви вказує, що позивачем подано позов до відповідача про стягнення з останнього 38157,52 доларів США та 150974,80 грн. боргу за договором позики від 01.01.2021.

Як зазначено в позові та заяві про забезпечення позову, 01 січня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 22 114,00 (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять) доларів США та 102 010,00 (сто дві тисячі десять) грн.. 00 коп.. Грошові кошти були передані з умовою їх повернення в строк до 31.12.2021 у тій самій валюті, в якій вони були отримані, а також сплати процентів за користування ними у розмірі 2 % щомісячно. На підтвердження отримання вказаних коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 01 січня 2021 року.

Також, 01 січня 2021 року між сторонами був укладений договір позики, згідно умов якого позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 22 620,00 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять) доларів США. Грошові кошти були передані з умовою їх повернення в строк до 31.12.2021 у тій самій валюті, в якій вони були отримані, а також сплати процентів за користування ними у розмірі 2 % щомісячно. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 01 січня 2021 року.

У січні 2022 року ОСОБА_2 повернув позивачу грошові кошти у сумі 22 620,00 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять) доларів США, проте відповідач у встановлений строк не повернув суму боргу у розмірі 22114,00 доларів США та 102 010,00 (сто дві тисячі десять) грн.. 00 коп., а також проценти за користування чужими грошима та продовжує користуватися вищевказаною грошовою сумою до теперішнього часу.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить або взагалі унеможливить виконання можливого рішення суду, що потягне відсутність можливості поновлення порушених прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені до неї матеріали, суд не знаходить підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного.

З письмових матеріалів встановлено, що ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 отримано грошові кошти в розмірі 22 114,00 (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять) доларів США та 102 010,00 (сто дві тисячі десять) грн.. 00 коп., а також 22 620,00 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять) доларів США, про що було укладено відповідні договори позики від 01.01.2021 та розпискь.

Як вказав позивач, ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 22 620,00 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять) доларів США повернув.

Таким чином, ОСОБА_2 не повернув позивачу грошові кошти в розмірі 22 114,00 (двадцять дві тисячі сто чотирнадцять) доларів США та 102 010,00 (сто дві тисячі десять) грн.. 00 коп., на які позивачем нараховані відсотки за їх користування.

Також встановлено, щоза відповідачем ОСОБА_2 зареєстровані вантажний сідловий тягач-Е марки RENAULT MAGNUM 480, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки DAF XF 105,460, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; загальний напівпричіп бортовий - тентований марки KOGEL S 24, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що свідчать свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статтей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

11.07.2018 року Верховний суд України, розглядаючи справу № 509/5216/13-ц, зазначив, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також накладенням арешту на майно або забороною вчиняти певні дії.

При цьому заходи до забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову є пов`язаність відповідних дій відповідача та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами, з метою захисту яких такий позов подано.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Поряд з цим, за приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтвердження доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заявник у поданій заяві просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказані транспортні засоби, які зареєстровані за відповідачем.

При цьому обґрунтовуючи подану заяву вказує на ту обставину, що між сторонами виникли зобов`язання, пов`язані з виконанням (невиконанням) договору позики, за яким розрахована заявником сума стягнення становить 38157,52 доларів США та 150974,80 грн., при цьому зазначив лише про можливе утруднення у майбутньому виконання судового рішення.

Позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, або позбавить позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може бути відчужене, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 серпня 2019 року за №761/39201/18.

У свою чергу з поданої заяви вказаного обґрунтування не встановлено, натомість в заяві лише вказано про можливе утруднення чи неможливе виконання рішення суду в майбутньому.

Таким чином, заявник обґрунтовує наявність підстав для забезпечення позову лише тими обставинами, що між сторонами існує спір щодо неповернення позивачу грошових коштів, переданих останнім відповідачу на підставі укладених розписок.

Згідно зі статтями 76-81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів, з дня її проголошення (підписання суддею) чи вручення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ч.2 ст.. 261 ЦПК України, а саме з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано 06.01.2023.

Суддя О.В. Березніков