Справа № 464/3705/22 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2732/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про стягнення безпідставно набутих коштів,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 89 571, 73 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що ОСОБА_1 є користувачем банківського карткового рахунку № НОМЕР_1 у АТ «Банк Кредит Дніпро». З березня 2018 року він користувався зазначеним рахунком, шляхом здійснення онлайн-розрахунків карткою в мережі Інтернет, розрахунків за товари і послуги в банківських терміналах, зняття готівкових коштів та поповнення рахунку готівковими коштами чи шляхом безготівкових переказів. За час вказаного користування картковим рахунком він неодноразово здійснював фінансові операції, які тягнули за собою як списання коштів, так і їх зарахування. При цьому, ОСОБА_1 не здійснював ретельного арифметичного контролю за вказаними операціями, оскільки загальна сума коштів, що вносилась ним на рахунок приблизно відповідала загальній сумі коштів, які знімались (списувались) з рахунку. У другій половині 2020 року на мобільний телефон позивача почали надходити смс-повідомлення від банківської установи із вимогами сплати заборгованості, у подальшому з`ясувалось, що відповідачем подано позовну заяву до Сихівського районного суду м.Львова про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором. Основним запереченням ОСОБА_1 проти зазначеного позову була відсутність факту виникнення між сторонами спору відносин з надання та отримання кредиту, оскільки відсутнє волевиявлення відповідача на вчинення відповідного правочину, що позбавляє позивача права вимагати сплати відсотків чи будь-яких інших нарахувань на суми коштів, які знімались з банківського рахунку. 12.11.2021 року Сихівський районний суд м.Львова ухвалив рішення, яким стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість в сумі 138 138,94 грн., яка складається із залишку строкового кредиту 81 980,8 грн., залишку нарахованих строкових відсотків 4 007,59 грн., залишку простроченого кредиту 163 2,92 грн. та залишку прострочених відсотків 35 827,05 грн. Постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 вказане рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове, яким позов задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» лише заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 98 304, 40 грн., у задоволенні вимоги банку про стягнення нарахованих та прострочених відсотків відмовлено. Таким чином, вважає, що Львівський апеляційний суд фактично підтвердив, що між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 не існувало правовідносин з надання кредиту, оскільки між ними не досягнуто згоди щодо таких істотних умов кредитного договору, як розмір і порядок сплати процентів. Розрахунок заборгованості за вказаним договором у даній справі складений без урахування факту неукладеності цього договору і, відповідно, безпідставності нарахування платежів, пов`язаних з нібито отриманим кредитом (прострочених/нарахованих комісій, прострочених/нарахованих відсотків, періодичної плати за розрахункове обслуговування), наслідком чого є безпідставне списання банком відповідних коштів і штучне збільшення заборгованості ОСОБА_1 , оскільки у разі спрямування таких сум на погашення боргу, його залишок був би меншим на 89 571,73 грн. Із покликанням на ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, вважає, що вказану суму слід стягнути з відповідача на користь позивача, як безпідставно набуті.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення суду необґрунтованим, безпідставним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_1 не заперечував факт існування правовідносин між ним та відповідачем. Основною підставою позову є факт відсутності між позивачем та відповідачем правовідносин з надання та отримання власне кредиту, внаслідок відсутності волевиявлення відповідача на вчинення відповідного правочину. Саме ця преюдиційна обставина - відсутність між сторонами правовідносин з надання кредиту була встановлена Львівським апеляційним судом 27 червня 2022 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відсутність у ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати платежів, пов`язаних з нібито отриманим кредитом, мало б мати наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк.

Описані у позові обставини та відповідні їм правовідносини між сторонами спору свідчать про безспірне списання відповідачем коштів з рахунку позивача в сумі 89 571, 73 грн., наслідком чого повинно бути їх стягнення на користь ОСОБА_1 відповідно до ст. 1212, 1213 ЦК України.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року та прийняти нове рішення яким позов задоволити в повному обсязі.

26 грудня 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» подав відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив, що кошти у формі відсотків та інші платежі за користування кредитом позивачем ОСОБА_1 сплачувались на підставі укладеного кредитного договору між сторонами від 07.03.2018, відтак такий кредитний договір був достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів) АТ «Банк Кредит Дніпро», що виключає можливість застосування до відповідних правовідносин положень статті 1212 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» (з 15.08.2018 року назву змінено на АТ «Банк Кредит Дніпро») та ОСОБА_1 07 березня 2018 року було укладено кредитний договір №4787-КР. 07.03.2018 між Банком та Позичальником було підписано Заяву про надання кредиту (кредитний договір №4787-КР). Згідно умов Заяви про надання кредиту, Клієнт звертається до Банку з офертою та просить надати Кредит, у національній валюті в розмірі, на умовах та в порядку, передбаченому у цій Заяві та універсальному договорі банківського обслуговування (далі - УДБО). Згідно розділу 14 Заяви про надання кредиту, поданням та підписанням цієї заяви клієнт розуміє та погоджується з тим, що за умови підписання цієї заяви про надання кредиту, підписання та скріплення печаткою зі сторони Банку та надання кредиту (що разом вважається акцептом Банку) ця Заява разом з графіком платежів/розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, УДБО та Тарифами Банку складають кредитний договір, строк дії якого зазначений в розділі 13 цієї Заяви. Згідно розділів 13 та 13а Заяви про надання кредиту, сума наданого кредиту 100 000,00 грн. Строк кредиту 12 місяців.

У зв`язку із порушенням умов вказаного кредитного договору позивачем ОСОБА_1 , АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 12.11.2021 року позов Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено, ухвалено стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №4787-КР від 07.03.2018 в розмірі 138 138 грн. 94 коп., а також 2 270 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 року, рішення Сихівського районного суду м.Львова від 12 листопада 2021 року скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року в розмірі 98 304,40 грн., у задоволенні решти позовних вимог АТ «Банк Кредит Дніпро» відмовлено. Також вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» 690,08 грн. судового збору.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовуючи позовні вимоги, вважає, що сума в розмірі 89 571,73 грн. це безпідставно набуті відповідачем кошти, оскільки вказаною вище постановою Львівського апеляційного суду від 27.06.2022 встановлено правомірність стягнення з нього лише тіла кредиту за кредитним договором від 07.03.2018 року.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Як встановлено з матеріалів справи що між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 07 березня 2018 року було укладено кредитний договір №4787-КР.

Вказана обставина справи свідчить про наявність ознак договірних правовідносин між позивачем та відповідачем, що унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на постанову Львівського апеляційного суду та зазначає, що відсутність між сторонами правовідносин з надання кредиту однозначно була встановлена Львівським апеляційним судом 27 червня 2022 року. Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки апелянт трактує постанову суду на власний розсуд. Так судом апеляційної інстанції позовні вимоги АТ «Банк «Кредит Дніпро» було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк «Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 4787-КР від 07 березня 2018 року в розмірі 98 304.40 грн.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 січня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.