Справа № 345/2429/22
Провадження № 22-ц/4808/206/23
Головуючий у 1 інстанції Кулаєць Б.О.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргупредставника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 17 листопада 2022 року, в складі судді Кулаєць Б.О., у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року АТ КБ«ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 16.09.2019. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк».

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок з початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 40000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.5 договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, Отже, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Незважаючи на взяті на себе за договором зобов`язання, відповідач належним чином не виконує умови договору, у зв`язку з чим станом на 11.07.2022 заборгованість по кредиту становить 46323,84 грн., з яких: 39720,81 грн. заборгованість за тілом кредиту; 6603,03 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 17 листопада 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16.09.2019, яка складається з тіла кредиту в розмірі 39720 грн 81 коп станом на 11.07.2022.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2127 грн 35 коп судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог (щодо стягнення прострочених відсотків) АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає, що в цій частині рішення суду незаконне та необґрунтоване, прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Зазначає, що до суду першої інстанції була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що в повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд не взяв до уваги те, що відповідач підписавши заяву, відповідно до положень ч.1 ст. 634 ЦК України приєднався до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, тобто мав місце договір приєднання.

Апелянт вважає, що вказані обставини свідчать про те, що відповідач прийняв та погодився з у мовами кредитного договору, у тому числі і щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Суд, всупереч висновків, викладених у Постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 153/1334/16-ц, не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, виконував умови кредитного договору частково сплачуючи заборгованість за договором у тому числі відсотки, пеню та комісії, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Стверджує, що підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним відсутні, на що суд не звернув уваги та фактично повністю звільнив відповідача від обов`язку сплати процентів за користування кредитом.

Зазначає, що в даній справі банком заявлені вимоги про стягнення прострочених відсотків за умовами договору, умови щодо сплати яких зазначені безпосередньо в підписаному відповідачем паспорті споживчого кредиту.

Просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови у задоволенні позову, то відповідно до положень частини першої статті 367 ЦПК України законність судового рішення, ухваленого у іншій частині, апеляційний суд не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.09.2019 ОСОБА_1 з метою укладення договору про надання банківських послуг з АТ КБ «ПриватБанк», підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якої виявив бажання користуватися послугами даного банку (а.с. 21).

У даній заяві також зазначено, що відповідач підписанням даної анкети-заяви, відповідно до ст. 634 ЦК України, в повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Дані про номера карток, дату їх відкриття та термін дії, отриманих ОСОБА_1 , містяться у довідці, долученій АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою останню картку відповідач отримав 04.02.2020 з терміном дії до 08/23 (а.с. 20).

Згідно з довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), кредитні ліміти карткового рахунку за період 16.09.2019 до 11.03.2022 неодноразово змінювалися (зменшувалися та збільшувалися), востаннє кредитний ліміт становив 40000,00 грн., після чого 11.03.2022 був зменшений до 0,00 грн. (а.с. 19).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 11.07.2022 останній має заборгованість в розмірі 46323,84 грн., яка складається з: 39720,81 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 9987,02 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6603,03 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. заборгованість по пені; 0,00 грн. заборгованість по комісії (а.с. 7-12).

В процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 неодноразово знімав готівку у банкоматі, здійснював поповнення картки готівкою, проводив розрахунки, тощо, однак не надавав своєчасно АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що знайшло своє відображення у вказаному розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку (а.с. 13-18).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані позичальником кошти за тілом кредиту в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» повернуті не були, а відтак їх слід стягнути на користь позивача. Разом з тим анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, не містить даних щодо розмірів процентної ставки за кредитом. в матеріалах цивільної справи відсутні беззастережні докази щодо домовленості сторін договору в момент його підписання щодо відсоткової ставки, відповідно до якої повинні здійснюватися нарахування за користування кредитом, правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6603,03 грн. відсутні. З огляду на викладене в задоволенні позовних вимог в частині стягнення прострочених відсотків за користування кредитом слід відмовити.

Апеляційний суд не погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими процентами, і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмірі порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору та підписану відповідачем заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с. 22-29) у якому зазначено тарифи банку щодо вартості оформлення банківських карток, зазначення пільгового періоду, плати за користування кредитним лімітом, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

Крім того, в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 30-31).

Враховуючи те, що суд першої інстанції у даній справі ухвалив заочне рішення, відповідач будь-яких заперечень щодо заявленого позову не надавав, підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписав Споживчий паспорт, заборгованість за кредитним договором не заперечував, натомість як убачається із виписки за договором активно користувався кредитними коштами, то у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, яка станом на 11.07.2022 року складала 6603,03 грн .

З виписки руху коштів за рахунком вбачається, що ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти, далі неодноразово порушував умови договору, бо не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки, що стало підставою для нарахування суми заборгованості за кредитним договором.

Вказаних обставин суд першої інстанції не врахував та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права. А відтак, колегія суддів, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній його частині підлягає скасуванню з постановлення нового рішення про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за прострочені відсотки за користування кредитними коштами в сумі 6603,03 грн .

Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволена, то з відповідача слід стягнути на користь банку судовий збір в розмірі 3721,50 грн сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 17 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за простроченими відсотками, станом на 11.07.2022 року у розмірі 6603,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) 3721,50 грнсплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин