Справа № 366/249/22
Провадження № 2/355/117/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року

Баришівський районний суд Київської області

у складі: головуючого-судді Чехова С.І.

за участю секретаря Старенької С.М.

розглянувши у спрощеному відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Баришівка цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Самойленко Петра Миколайовича до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох річних від простроченої суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 3% річних у розмірі 928,00 гривень та інфляційні втрати у розмірі 1846 гривень 95 копійок. Витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 992 гривень 40 копійок. Витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 гривень.

Свій позов обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2019 року Іванківським районним судом Київської область і було задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9139 гривень 83 копійки, 768,40 гривень судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 гривень.

11 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Держаний ощадний бак України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 , згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9000,00 гривень. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 01 лютого 2016 року заборгованість останнього склала 9139 гривень 83 копійки. Майнові інтереси АЕ «Ощадбанк», що пов`язані з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів №055/12 від 01 серпня 2014 року. За звернення АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 9139 гривень 83 копійки. 05 лютого 2019 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення прав вимоги №05/02/2019 відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 9139 гривень 83 копійки, що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок не виконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строк та на умовах, що передбачені договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 та додатковим договором до нього. Вказані обставини встановлені рішенням суду і не підлягають доказуванню. 25 січня 2022 року відповідачем було здійснено фактичне виконання рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 житня 2019 року в повному обсязі. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум боргу з урахуванням індексу інфліції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 1846 гривень 95 копійок. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 10 травня 2019 року по 24 січня 2022 року складає 928,00 гривень. Він зазначає, що попередній (орієнтований) розмір судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 3492 гривень 40 копійок, що являється собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви в розмірі 992 гривень 40 копійок, а також витрати у розмірі 2500 гривень на оплату послуг адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року.

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, однак повідомив суд про можливість розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась була належно повідомлена про час, місце розгляду справи на що вказує поштове повідомлення про вручення її повістки, яку отримала 24 грудня 2022 року. Відзиву з запереченнями надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи у повному обсязі суд приходить до думки про можливе задоволення заявлених позовних вимог, оскільки:

Згідно копії ухвали Іванківського районного суду Київської області від 10 травня 2019 року позовна заява позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 матеріальної шкоди в порядку регресу була прийнята до провадження суду.(а.с.10,43)

Як слід з копії рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 були задоволенні, з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 були стягнути збитки в порядку регресу в розмірі 9139 гривень 83 копійки, судові витрати в розмірі 768 гривень 40 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 гривень. (а.с.6-9,41-42)

З копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 25 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва було закінчено виконавче провадження у зв`язку з виконанням рішення суду.(а.с.11-13.44-45)

За результатами розрахунків втрат від інфляції наданих позивачем слід, що вони становлять 1846 гривень 95 копійок. (а.с.14-15,46)

З договору про надання правової допомоги №30/01/2019 року від 30 січня 2019 року, що сторона позивача уклала договір на правову допомогу з адвокатом Самойленко Петром Миколайовичем.(а.с.16-17,47)

З додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року складеної 04 лютого 2022 року слід, що вартість послуг становить 2500,00 гривень , що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.18-19,48-49)

За платіжним дорученням від 04 лютого 2022 року позивачем ОСОБА_1 були перераховані кошти у сумі 2500 гривень.(а.с.20,50)

Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивача ОСОБА_1 за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність відповідачки ОСОБА_2 порушення таких прав позивача, встановив наступне, відповідно рішення суду на користь позивача ОСОБА_1 який уклав договір з ПрАт «УПСК» про відступлення права вимоги відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування. Позивач ОСОБА_1 повернув борг замість відповідачки ОСОБА_2 та стягнув з неї витрачені кошти, яка у свою чергу несвоєчасно їх повертала. Встановлені обставини затверджені рішення суду відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язання, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язків.

Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

За змістом ст.ст.598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Отже наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Стосовно цього мається правова позиція Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі №910/11249/17, де було зазначено, що норма ст.625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

З таких підстав позивач ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідачки ОСОБА_2 суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.

Позивачем був наданий розрахунок розміру інфляційних витрат який складає 1846 гривень 95 копійок, а також загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 10 травня 2019 року по 24 січня 2022 року, яка складає 928,00 гривень.

Отже, стороною позивача було укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування. Новий кредитор позивач ОСОБА_1 отримав право вимоги у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 9139 гривень 83 копійки, що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди завданої в наслідок невиконання позичальником відповідачкою ОСОБА_2 своїх зобов`язань з повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом в строк та на умовах, що передбачені договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки, про що мається рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2019 року. Це створило презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим кредитний договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору, натомість відповідачка ОСОБА_2 не виконала зобов`язань за договором кредиту, допущену заборгованість нею у встановленому порядку не погашено, а у силу положень ст. 625 ЦК України на допущену заборгованість нараховуються інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що позов позивача ОСОБА_1 до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення 3% процентів річних та інфляційні витрати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення підлягає задоволення у повному обсязі.

Судові витрати у справі, які полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 992 гривень 40 копійок і підтверджуються платіжним дорученням № 242 від 09 лютого 2022 року (а.с. 40), на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь позивача з відповідачки, оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі.

Також, із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно копії договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року, додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 04 лютого 2022 року, акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 04 лютого 2022 року позивач уклав з адвокатом Самойленко П.М. договір про надання правової допомоги та здійснив оплату у розмірі 2 500 грн. 00 коп.. Отже з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути 2 500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81,137,141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, ст.ст.509, 526, 598-609, 625,1048 ЦК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 928,00 (дев`ятсот двадцять вісім) гривень та інфляційні витрати у розмірі 1846 (одна тисяча вісімсот сорок шість) гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 копійок сплачений ним судовий збір під час подачі позовної заяви до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати понесені ним на правову допомогу в розмірі 2500,00 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 30 днів до Київського апеляційного суду, шляхом подачі скарги через Баришівський районний суд київської області.

Суддя Баришівського

районного суду С. І. Чехов