Постанова

Іменем України

24 березня 2023 року

м. Київ

справа № 357/7440/20

провадження № 61-9927св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Олена Євгеніївна,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року в складі судді Бондаренко О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року в складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Ігнатченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» (далі - ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»), державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О. Є. тапросила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48263544 від 15 серпня 2019 року про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», прийняте державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О. Є.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 23 липня 2007 року між нею та ТОВ «Український промисловий банк» укладено кредитний договір № 784/ФКВ-07, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 50 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання за кредитним договором між ними укладено іпотечний договір, відповідно до якого вона передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

12 квітня 2019 року право вимоги за цими договорами перейшло до ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», а15 серпня 2019 року державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О. Є.прийняла рішення, яким на підставі договору іпотеки зареєструвала за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП»право власності на вищевказаний будинок.

Зазначала, що спірний будинок підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті та використовується як місце її постійного проживання, тому в державного реєстратора не було підстав для проведення державної реєстрації права власності на цей будинок за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП».

Крім того, перелік документів, який було надано для державної реєстрації прав, не відповідав вимогам, встановленим законом та не давав змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року,позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер: 48263544 від 15 серпня 2019 року про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», прийнятого державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О. Є., номер запису про право власності: 32840884.

У частині вимог заявлених до державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О. Є. відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, суди виходили з того, що на час прийняття державним реєстратором цього рішення діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким на спірний житловий будинок не могло бути звернуто стягнення.

Водночас, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до державного реєстратора, суд першої інстанції виходив з того, що такі пред`явлені до неналежного відповідача.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У липні 2020 року ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановуапеляційного суду від 12 травня 2021 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в їх задоволенні.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що на час укладення кредитного договору позивач не була громадянкою України, про зміну свого громадянства кредитора не повідомляла, тому безпідставно застосували до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Вважає, що існує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 802/1340/18-а, який застосовано судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові.

Судові рішення в частині відмовлених позовних вимог до державного реєстратора в касаційному порядку не оскаржуються, тому в цій частині судом касаційної інстанції не переглядаються.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

17 серпня 2021 року справа № 357/7440/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що 23 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 784/ФКВ-07, за умовами якого позивач отримала кредит у сумі 50 000,00 доларів США на строк до 22 липня 2022 року на поточні потреби.

З метою забезпечення вимог кредитора за цим кредитним договором 23 липня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та позивачем укладено іпотечний договір, згідно з яким остання передала в іпотеку банку належний їй на підставі договору дарування від 13 листопада 2002 року житловий будинок АДРЕСА_1 .

23 грудня 2009 року ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України.

30 жовтня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанк на користь АТ «Дельта Банк».

18 березня 2019 року відбувся електронний аукціон щодо продажу права вимоги за вказаними договорами, переможцем яких стало ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП».

На підставі укладених 12 квітня 2019 року між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» договору купівлі-продажу майнових прав № 1289/К, договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, до ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаними договорами.

08 травня 2019 року ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп» направило позивачу вимогу про усунення порушень та повернення заборгованості за кредитним договором, загальна сума якої складає 84 407,96 доларів США.

12 серпня 2019 року державний реєстратор Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко О. Є.зареєструвала за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп» право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15-2-03/3321 від 01 вересня 2020 року позивач з 26 грудня 2009 року та по даний час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно з Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

Пунктом 4 вказаного Закону передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 802/1340/18-а.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що житловий будинок АДРЕСА_2 , який виступає як забезпечення зобов`язань позивача за споживчим кредитом, наданим їй в іноземній валюті, є зареєстрованим місцем її проживання, площа житлового будинку становить 113,6 кв.м, тобто не перевищує 250 кв.м.

За викладених обставин обґрунтованим є висновок судів про те, що на цей будинок не може бути звернуто стягнення під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому в державного реєстратора не було підстав для здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП».

Доводи касаційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» з огляду на те, що на час укладення кредитного договору позивач не була громадянкою України, колегія суддів відхиляє як безпідставні, оскільки встановлено, що як на час набрання чинності цим Законом так і на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення позивач мала громадянство України.

Підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступлення від висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 802/1340/18-а, немає, оскільки касаційна скарга не містить належного обґрунтування для цього.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм цивільного законодавства, незгоди з висновками апеляційного суду стосовно встановлення обставин справи. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 травня 2021 року в частині позовних вимогОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко