Справа № 349/1530/22
Провадження № 22-ц/4808/396/23
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузів А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду від 12 січня 2023 року, ухвалене в складі судді Гаврилюк О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її брата ОСОБА_3 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначила, що 26 жовтня 2012 року біля 19 год. 00 хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи мікроавтобусом марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автомобільною дорогою Н-09 «Мукачево-Львів» в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який від травм помер.

За даним фактом 02.01.2013 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач була визнана потерпілою.

28.12.2019 року кримінальне провадження №0000003 закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - за відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення.

Позивач вказувала, що ОСОБА_3 був особою з обмеженими можливостями, проживав разом з нею.

Внаслідок раптової та передчасної загибелі брата вона зазнала моральних страждань, що виразились у негативних емоціях та переживаннях.

Просила стягнути з відповідача на її користь 300000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рогатинського районного суду від 12 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що моральна шкода виявилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку зі смертю брата. З часу його смерті вона постійно перебуває у важкому психологічному стресі, пов`язаному з нервовим напруженням.

Вказує, що за життя брата вона завжди отримувала від нього підтримку, як моральну, так і матеріальну. А в останні роки життя брат, як особа з обмеженими можливостями, проживав в складі їхньої сім`ї.

Кримінальне провадження щодо відповідача закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В цьому кримінальному провадженні вона була визнана потерпілою. Однак вказаних обставин суд першої інстанції не врахував.

Зазначає, що до цього часу відповідач не відшкодував їй моральної шкоди, навіть не приніс свої вибачення.

Вважає, що сума у розмірі 300000 грн. є наближено справедливим та адекватним розміром відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача - адвокат Романків І.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи та правильно застосовано норми матеріального права, оскільки позивач не входить у коло осіб, які визначені ч. 2 ст. 1168 ЦК України для відшкодування вказаної моральної шкоди.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Апелянт ОСОБА_1 причини неявки суду не повідомила, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник відповідача - адвокат Романків І.М. подав до апеляційного суду заяву, в якій просить розгляд апеляційної скарги провести без участі його та відповідача, підтримує доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 56 років в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією повторного Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 13.03.2020 року (а.с. 9).

Згідно копії Постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2019 року, складеної в м. Рогатині заступником начальника слідчого відділення Рогатинського відділення поліції Тисменицького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області Борушевською О.В, кримінальне провадження, внесене 02.01.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення (а.с. 64-71).

У вказаній постанові зазначено, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору стали такі обставини, при яких пішохід ОСОБА_3 , перетинаючи проїжджу частину в с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області, опинився в полі зору водія автомобіля марки «Renault Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 на такій відстані до пішохода, яка була недостатньою для попередження ДТП шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування.

Органом досудового розслідування встановлено, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода ОСОБА_3 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим не міг адекватно оцінювати дорожню обстановку, в порушення вимог ПДР України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, будучи в одязі темного кольору, не виділив себе в темну пору доби для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, не переконався, що це буде безпечним, раптово вийшов зліва направо в смугу руху водія ОСОБА_2 , не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим порушив п.п. 4.4,4.7,4.8,4.14 а), б) ПДР.

При розслідуванні кримінального правопорушення об`єктивних доказів вини водія ОСОБА_2 в порушенні ПДР України та наїзду на пішохода ОСОБА_4 не встановлено.

Постанова в порядку, визначеному ст.ст. 303, 304 КПК України до слідчого судді не оскаржувалася, набрала законної сили.

Встановлено також, що згідно копії Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.03.2021 року позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Відповідно до Інформаційної довідки 02-25 №76 від 30.11.2022 року, виданої Лучинецьким старостинським округом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 19.04.2004 року був знятий з реєстрації в с. Бабухів. Станом на 26.10.2012 року в с. Бабухів не був зареєстрований і не проживав (а.с. 33).

Згідно Довідки №17-09/67, виданої 05.12.2022 року Конюшківським старостинським округом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно погосподарської книги №4-5 за 2011-2015 роки (номер об`єкта погосподарського обліку 0457) був вписаний до будинку жительки АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до запису погосподарської книги помер у 2012 році (а.с. 36).

За змістом копії Картки первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону Рогатинського РВ УМВС від ОСОБА_2 , жителя с. Лучинці Рогатинського району 26.12.2012 року, він 26.10.2012 року вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Конюшки Рогатинського району Івано-Франківської області (а.с. 40).

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_6 від 26.10.2012 року, даних на досудовому слідстві, яка працювала продавцем в магазині в с. Конюшки, в цей день до неї у магазин заходив житель с. Конюшки ОСОБА_3 (а.с. 44).

У лікарському свідоцтві про смерть ОСОБА_3 за №133 від 27 жовтня 2012 року, акті судово-медичного дослідження №133 від 26 жовтня 2012 року, місцем проживання померлого ОСОБА_3 зазначено АДРЕСА_2 (а.с. 46, 47).

Згідно копій протоколів допиту потерпілої ОСОБА_1 від 01.11.2012 року, 06.07.2013 року вона надавала пояснення, що стосунки з братом в них були неприязні, вони мало спілкувалися, оскільки брат часто звинувачував її у якихось негараздах. Брат зловживав спиртними напоями. Вона не пригадує, коли бачилася з братом. Останніх 4 роки брат проживав у с. Конюшки Рогатинського району, був одружений з ОСОБА_5 (а.с. 48-51).

Відповідно до копії протоколу допиту на досудовому слідстві свідка ОСОБА_5 від 10.11.2012 року, вона протягом останніх 4 років проживала з ОСОБА_3 , з яким одружилася у 2009 році (а.с. 52-53).

Згідно копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 26.06.2009 року Конюшківською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 26.06.2009 року зареєстрували шлюб, актовий запис №6. Після реєстрації шлюбу прізвищ не змінювали (а.с. 104).

З матеріалів справи вбачається також, що з відповідача ОСОБА_2 за рішеннями суду стягувалась моральна шкода, завдана смертю ОСОБА_3 внаслідок ДТП. Зокрема, рішенням Рогатинського районного суду від 05.04.2021 року задоволено позов ОСОБА_7 (дочки ОСОБА_3 ) до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 85-89). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08.12.2020 року ухвалено нове рішення, яким задоволено частково позов ОСОБА_8 (матері ОСОБА_3 ) про відшкодування моральної шкоди, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди (а.с. 90-96).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю брата позивача, оскільки вона не входить у коло осіб, які визначені ч. 2 ст. 1168 ЦК України, оскільки протягом тривалого часу спільно з братом не проживала, не вела спільного господарства, у них не було спільного бюджету, витрат, харчування, купівлі майна для спільного користування, витрат на утримання житла тощо. При цьому в судовому засіданні позивач підтвердила той факт, що її брат ОСОБА_3 не проживав з нею однією сім`єю, а з часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 і по день смерті проживав в с. Конюшки у домоволодінні дружини. Аналогічні пояснення дали допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 (сусід позивача) та ОСОБА_10 (дочка позивача).

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно із ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 1167 ЦК України якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Отже, згідно із наведеним положенням, завдана смертю фізичної особи моральна шкода відшкодовується визначеному переліку осіб, при цьому диспозиція норми викладена таким чином, що зазначений у ній перелік не підлягає поширювальному тлумаченню.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі №308/6431/18 (провадження №61-4052св21) зазначено, зокрема, що для вирішення питання, чи підлягає до спірних правовідносин застосування положень статті 1168 ЦК України, судам слід встановити характер родинних стосунків позивача із померлою особою, оскільки тільки чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі), діти (усиновлені), а також особи, які проживали з померлою особою однією сім`єю, мають право на відшкодування шкоди в порядку цієї статті.

Системний аналіз положень частини другої статті 1168 ЦК України та частини другої статті 3 СК України дає підстави для висновку, що якщо особа обґрунтовує своє право на отримання відшкодування моральної шкоди тим, що вона проживала разом із померлим, вона має довести не тільки сам факт спільного проживання за однією адресою, а й факт того, що у зв`язку із таким спільним проживанням сторони стали пов`язаними спільним побутом, у них виникли взаємні права та обов`язки.

Такі ж висновки викладено в постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі №212/4885/15-ц (провадження №61-33969св18).

З огляду на викладене, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач, яка є сестрою померлого ОСОБА_3 , не є належним суб`єктом, якому належить право на отримання відшкодування моральної шкоди, оскільки протягом тривалого часу вона спільно з братом не проживала, не вела спільного господарства, у них не було спільного бюджету, витрат, харчування, купівлі майна для спільного користування, витрат на утримання житла тощо.

Обґрунтовуючи позов та апеляційну скаргу, позивач стверджувала, що в останні роки життя її брат як особа з обмеженими можливостями проживав в складі її сім`ї.

Однак такі твердження колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам справи та поясненням у суді першої інстанції самої позивачки, яка підтвердила, що її брат ОСОБА_3 не проживав з нею однією сім`єю, а з часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 і по день смерті проживав в с. Конюшки у домоволодінні дружини. Аналогічні пояснення дали допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 (сусід позивачки) та ОСОБА_10 (дочка позивачки).

Із матеріалів справи встановлено, що позивач та її брат ОСОБА_3 до дня смерті останнього проживали у різних населених пунктах.

Належних і допустимих доказів на підтвердження факту проживання із загиблим однією сім`єю ні в суді першої, ні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надала.

Що стосується доводів апелянта про те, що вона була визнана потерпілою у кримінальному провадженні, то такі також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки факт визнання потерпілим у кримінальному провадженні не пов`язується із правом на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 надано доповнення до позовної заяви, копію товарного чеку витрат на поховання від 27.10.2012 року (а.с. 138-143).

Однак суд не бере такі до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, згідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вказані доводи та докази до суду першої інстанції не подавалися, хоча на момент звернення з позовною заявою були наявні в позивача. Доказів неможливості подання суду першої інстанції таких з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, нею не подано.

Крім того, сам факт поховання не доводить проживання померлого разом з позивачем, а стягнення понесених витрат на поховання не є предметом даного спору.

Таким чином, повно та всебічно встановивши обставини справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 12 січня 2023 року - без змін.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 гривень понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу судом апеляційної інстанції не переглядалось, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в цій частині.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рогатинського районного суду від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.