Справа № 523/7768/17
Провадження №2/523/678/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря - Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фьодоров Євген Анатолійович, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту ОСОБА_3 від 27 грудня 2016 року, складеним та посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округ Фьодоровим Євгеном Анатолійовичем за реєстровим номером 2510 щодо спадкування відповідачкою всього його майна, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, - недійсним.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася із житлового будинку АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є відповідачка - його дружина, донька відповідачки, та позивачка. Після звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона дізналася, що спадкову справу після смерті батька вже заведено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. на підставі заяви відповідачки, із відповіді нотаріуса вона дізналася, що за життя батьком був складений заповіт, за яким він заповів усе майно відповідачці.

Проте осанні роки свого життя він усім розповідав, що будинок після його смерті залишиться у спадок донькам. Складання цього заповіту не відповідало дійсній волі спадкодавця, позивачка вважає, що у момент вчинення правочину батько перебував у стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Оспорюваний заповіт суттєво впливає на її законні права, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

01 червня 2017 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

13 вересня 2018 року ухвалою суду була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза, а провадження у справі зупинено на час її проведення.

15 листопада 2018 року судом відновлено провадження у справі для виконання клопотання комісії лікарів судово-психіатричних експертів про надання додаткових матеріалів справи.

22 березня 2021 року ухвалою суду було повторно направлено справу для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, призначеної 13 вересня 2018 року, а провадження на час її проведення - зупинено.

18 січня 2023 року у зв`язку з поверненням до суду з експертної установи справи та ухвали без проведення експертизи справи провадження було поновлено.

Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином. 27 лютого 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Садаклієв І.І, надав суду клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника, а також про залишення раніше заявленого клопотання про призначення експертизи без розгляду.

Раніше в засіданні представнк позивача підтримував обгрунтування позову та наполягав на його задоволенні.

Відповідачка, її представник та третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фьодоров Є.А. причини неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися.

Раніше в засіданні відповідачка та її представник заперечували проти заявленого позову, вказуючи на те, що ОСОБА_3 добре розумів, що робить і його волевиявлення щодо складання заповіту було вільним.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

17 березня 2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_5 .

Від першого шлюбу у ОСОБА_3 є також дочка ОСОБА_1 .

27 грудня 2016 року ОСОБА_3 розпорядився усім своїм майном на випадок смерті і склав заповіт на ім`я своєї дружини ОСОБА_2 . Даний заповіт був складний та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А. за адресою АДРЕСА_1 , куди його запросили у зв`язку з погіршенням здоров`я заповідача. Заповіт був написаний зі слів ОСОБА_3 , прочитаний уголос ОСОБА_3 і власноруч підписаний ним. Під час посвідчення заповіту особу заповідача було встановлено, його дієздатність перевірено.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 .

22 лютого 2017 року на підставі заяви відповідачки про прийняття спадини після смерті чоловіка приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гордою І.В. відкрито спадкову справу щодо майна померлого №1/2017.

11 травня 2017 року позивачка звернулася до цього ж нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Дізнавшись, що батьком за життя був скалений заповіт, позивака звернулася з позовом до суду та просила нотаріуса не видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

У ході розгляду справи судом було витребувано медичну документацію спадкодавця.

За даними КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер» ОСОБА_3 перебував на обліку. 14 листопада 2016 року вперше він звернувся до диспансеру в стані середньої тяжкості, до цього 2 роки лікувався у поліклініці за місцем проживання. За результати проведених досліджень був визначений діагноз: підозра на Сr тіла підшлункової залози та Мтс у печінці. 23 грудня 2016 року був проведений лапароцентез, висновок: - Мтс аденокарціноми, підлягав подальшому лікуванню.

Ухвалою суду від 13 вересня 2018 року за клопотанням представника позивача була призначена посмертна судова психіатрична експертиза. У подальшому за заявою представника позивачки просили залишити клопотання про призначення експертизи без розгляду.

Відповідно до довідки ДП «Клінічний санаторій ім. Пирогова» ОСОБА_3 працював з 02 червня 2016 року по 24 грудня 2016 року на посаді машиніста насосних установок, за час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, характеризувався великою відповідальністю, любив свою роботу, працівники його поважали, був спокійним, добрим, комунікабельним.

Пояснення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд не приймає до уваги, оскільки їх підписи не були засвідчені належним чином, тому не можуть бути прийняті як належні докази.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , бабуся позивачки, в останнє бачилася з ОСОБА_3 в листопаді 2016 р. , казав,що прихворів. Вона просила купити житло доньці ОСОБА_1 , він сказав,що подумає.

Свідок ОСОБА_12 , рідна сестра ОСОБА_3 , повідомила, що в нього було онкологічне захворювання з 31 грудня 2016 р. він вже був напів лежачий, спілкувалися з ним нормально, яке лікування він отримував не знала. Про заповіт не знала.

Свідок ОСОБА_13 повідомив суду, що знав ОСОБА_3 17 років, допомогав ремонтувати автомобіль, перед Новим роком він захворів, скаржився на біль в животі, при цьому сам ходив. Раніше казав, що будинок залишить дружині та доньці ОСОБА_5 , про доньку ОСОБА_1 не говорив.

Свідок ОСОБА_15 вказувала на те, що близько 30 років знала ОСОБА_3 , ходили кожного дня один до одного. Про хворобу не здогадувалася, оскільки навіть хворим все робив вдома. Вже коли в грудні він попав до лікарні, то вона дізналася про захворювання, говорив, що будинок залишить дружині.

Свідок ОСОБА_16 , яка була кумою ОСОБА_3 та є сестрою відповідачки, повідомила, що вони поруч проживали, майже кожного дня бачилися, ОСОБА_3 не скаржився на стан здоров`я, останній раз спілкувалися 01 січня 2017, жартував, виглядав трохи прихворівшим. Він раніше висловлював своє бажання розпорядитися майном на користь відповідачки.

Статтями 215, 216 ЦК України встановлені загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, та зазначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Оцінивши надані докази в сукупності та враховуючи вказані норми, суд дійшов висновку, що заповіт, складений ОСОБА_3 27 грудня 2016 року складений та посвідчений відповідно до вимог закону, зокрема: приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А., встановлено особу заповідача та визначено обсяг його цивільної дієздатності; заповіт складено у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати народження заповідача та посвідчений, також заповідач власноручно підписав заповіт.

Доводи позивачки щодо того, що волевиявлення батька в заповіті не було вільним не знашли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Необхідно звернути увагу, що і свідки не наводили фактів, які б свідчили про невідповідну поведінку батька позивачки. Сама по собі хвороба також не може свідчити про втрату розуміння і можливість керування своїми діями.

Таким чином, суд дійшов висновку, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 89, 258-259, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , тертя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фьодоров Євген Анатолійович, про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення складено 10 березня 2023 року.

Суддя