ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3624/23 Справа № 203/5653/21 Суддя у 1-й інстанції - Остапенко Н.Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року по справі за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2021 року акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що на підставі кредитного договору № 01, укладеного між ПАТ «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , останньому 05 жовтня 2017 року видано кредитну карту із встановленим кредитним лімітом 10 000 грн.. Умовами публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено право банку змінювати клієнту кредитний ліміт, тому кредитний ліміт кредитної карти збільшено до 26 900 грн.. 21 грудня 2018 року ПАТ «Перший український міжнародний банк» змінило тип товариства та стало АТ «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ»). Відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, тому в нього утворилась заборгованість, яка станом на 25 листопада 2021 року складає 42 528,07 грн.. з яких: 27 056,45 грн. заборгованість за тілом кредиту, 15 471,62 грн. заборгованість за процентами.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача вказану суму кредитної заборгованості.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга Банку обґрунтована тим, що суд першої інстанції не встановив факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів Апелянт зазначає, що виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, а Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, має невизначений строк дії.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 підписав заяву № 01 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ПАТ «ПУМБ».

Відповідно до вказаної заяви ОСОБА_1 просив відкрити на його ім`я поточний рахунок у гривнях з кредитним лімітом 10 000 грн., строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки, підписанням заяви ОСОБА_1 підтвердив, що отримав платіжну картку та ПІН.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до заяви про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_1 підтвердив, що отримав у позивача платіжну картку. Однак, для стягнення з відповідача коштів з боку позивача повинно бути доведено надання ним коштів ОСОБА_1 та їх розміру.

Позивачем на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів надано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 , яка містить дані з 01 січня 2020 року до 01 березня 2021 року.

Однак, з наданої виписки не вбачається надання позивачем відповідачу кредитних коштів в розмірі 27 056,45 грн..

При цьому, операції зазначені у виписці здебільшого складаються з рекласифікації стандартної заборгованості за основним боргом у прострочену, нарахування відсотків.

Однак, у позові банк просить стягнути заборгованість за основним боргом в розмірі 27 056,45 грн., що вочевидь перевищує розмір кредитного ліміту.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем надання відповідачу кредитних коштів в розмірі 27 056,45 грн..

При цьому, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути за відсотками за користування кредитом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з розрахунку суми простроченої заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом за період з 30 жовтня 2017 року по 28 лютого 2021 року, у ньому не зазначено процентну ставку, яку застосовував банк при розрахунку заборгованості за відсотками.

Встановивши, що інформація щодо реальної процентної ставки, яку містить паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, зберігає чинність та є актуальною лише до 05 жовтня 2017 року, суд дійшов вірного висновку про недоведеність банком факту погодження сторонами процентної ставки за користування кредитними коштами.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позовних вимог Банку, оскільки жоден із наданих позивачем документів не підтверджує наявності заборгованості та її розміру.

Доводи апелянта в скарзі про те, що суд першої інстанції не встановив факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, виписка по рахунку є належним та допустимим доказом, а Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, має невизначений строк дії, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 27 056,45 грн., а також наявності у останнього заборгованості, банком ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Крім того, колегією суддів здійснений власний розрахунок за наданими Банком до позовної заяви розрахунками заборгованості та встановлено, що відповідачем було сплачено в рахунок погашення кредитної заборгованості: 8 210,15 грн. - відсотки, та 49 693,65 грн. - заборгованість за тілом кредиту, а всього 57 903,80 грн., що значно перевищує узгоджений сторонами кредитний ліміт в розмірі 10 000,00 грн..

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко