РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року, місто Звягель Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

(Справа № 285/6491/22, провадження у справі № 2/0285/163/23)

розглянув у судовому засіданні у спрощеному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудня 2022 року до суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з останньої боргу за договором позики від 01.07.2020 року в сумі 1042,49дол.США якій складається з суми основного боргу в розмірі 1000 дол.США, суми 3% річних в розмірі 42,49 дол.США.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 01.07.2020 року між нею та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено договір позики в розмірі 1000 дол.США, які відповідачка зобов`язалася повернути до 01.07.2021 року.

Позивачка посилаючись на те, що оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання у визначений договором строк не виконала, просить суд на підставі позов задовольнити.

Відповідачка своїм правом на подачу відзиву не скористалась.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимог підтримав та просив їх задовольнити, а також просив стягнути судові витрати у розмірі 17 000 грн. на правову допомогу та судовий збір.

Представник відповідачки в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову оскільки ОСОБА_4 було погашено борг шляхом не отримання заробітної плати, яку вона повинна була отримувати під час перебування в трудових відносинах з ОСОБА_3 .. Крім того, заявила клопотання про зменшення розміру витрат позивачки на правову допомогу до 1000 грн.

Заслухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановлено, що 01.07.2020 року ОСОБА_4 взяла в борг у ОСОБА_3 1000 дол.США, які зобов`язалася повернути не пізніше 01.07.2021 року, про що ОСОБА_4 написаоа розписку /а.с.22/.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики, а тому їх правовідносини регулюються §1 глави 71 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 у встановлений договором строк, а саме не пізніше 01.07.2021 року, взяті на себе зобов`язання не виконала, отримані нею грошові кошти, позивачці не повернула, що потягло за собою порушення прав позивачки на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані як позика.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року (справа № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Таким чином, позивачка має право на стягнення з відповідачки 3% річних, розмір яких складає 42,49 дол.США.

Доводи представника відповідачки, що кошти було повернуто, а тому відсутній борг, спростовуються змістом оригіналу розписки, яка знаходиться в матеріалах справи.

У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 752/13757/16-ц (провадження № 61-35522св18), від 12 листопада 2020 року у справі № 154/3443/18 (провадження № 61-6026св20) зроблено висновки про те, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, доводить те, що боргове зобов`язання не виконане.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що оскільки позовні вимоги було задоволено повністю, суд приходить до висновку, що з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, то суд при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited" проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

В даному випадку, суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у даній цивільній справі представником позивача частково обґрунтовано, і з огляду на незначну складність самої справи, суд вважає, що понесені позивачем витрати є не співмірними із складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг.

У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про зменшення розміру таких витрат до 5000 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики від 01.07.2020 у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США, та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 42,49 доларів США, а всього 1042,49 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992 грн. 40 коп. та витрати за надання правової допомоги в сумі 5 000 грн., а всього 5 992 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 24 березня 2023 року.

Головуючий