Ухвала

Іменем України

03 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 947/39794/21

провадження № 61-718ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити певні дії, визнання заборгованості відсутньою, визнання іпотеки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року адвокат Гаврилюк Ю. І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02 лютого 2022 року, просила:

визнати відмову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» (далі - Акціонерний банк «Південний») щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором № В 19 від 19 січня 2007 року споживачу ОСОБА_1 неправомірною;

провести рекструктуризацію зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № В 19, укладеним 19 січня 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Південний» відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті»;

визнати відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед Акціонерним банком «Південний» за кредитним договором № В 19 від 19 січня 2007 року, та визнати всі зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № В 19 від 19 січня 2007 року припиненими;

визнати кредитний договір № В 19 від 19 січня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Південний» припиненим;

визнати іпотеку за Іпотечним договором від 22 січня 2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним банком «Південний» припиненою.

19 вересня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом:

заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборони Акціонерному банку «Південний» вчиняти будь-які дії щодо набуття права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку», в тому числі передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання;

заборони державним та приватним виконавцям реалізовувати арештоване майно, шляхом проведення електронних торгів, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що у сторін по справі виник спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, Акціонерний банк «Південний» протиправно відмовив у проведенні рекструктуризації заборгованості за кредитним договором.

Посилається на наявність реальних підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист і поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких Литвіна О. Г. звернулася до суду, існує реальна загроза щодо подальшого протиправного набуття права власності на предмет іпотеки кредитором.

При цьому зазначає, що від Акціонерного банку «Південний» у лютому 2022 року надійшов лист за вих. №14-001-5816-2022, яким повідомлено позивача про необхідність сплати суми заборгованості за кредитним договором, з сумою якої вона не погоджується.

У разі несплати відповідної суми Акціонерний банк «Південний» має намір звернути стягнення на іпотечне майно шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою суду від 19 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовної заяви задоволено частково. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним та приватним нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційну скаргу Акціонерного банку «Південний» залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2022 року залишено без змін.

12 січня 2023 року Акціонерний банк «Південний» засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга Акціонерного банку «Південний» мотивована тим, що суди не вирішили питання про зустрічне забезпечення позову, не зважаючи на те, що був зобов`язаний це зробити. Також заявник зазначає, що суд не встановив істотні обставини справи та не робив співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які могли б настати внаслідок невжиття таких заходів. Тобто було порушено принцип співмірності при застосуванні заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Серед видів забезпечення позову є: накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладення арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупинення митного оформлення товарів чи предметів; арешт морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; інші заходи у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також забезпечити позов іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суд першої інстанції, із яким погодився суд апеляційної інстанції вірно встановив, що наявні підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у вигляді заборони здійснення реєстраційних дій щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки саме це нерухоме майно є предметом договору іпотеки, який є предметом спору між сторонами.

Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно того, що між сторонами дійсно існує спір щодо іпотечного майна, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Суди попередніх інстанцій вірно вказали, що забезпечення позову шляхом заборони здійснення реєстраційних дій щодо предмету іпотеки є співмірними позовним вимогам.

Щодо наведених у касаційній скарзі доводів щодо незастосування судом апеляційної інстанції зустрічного забезпечення, слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на майновий стан відповідача як власника майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків унаслідок застосованого судом заходу забезпечення позову, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновку суду апеляційної інстанцій щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Аналіз пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України свідчить про те, що для його застосування необхідно встановити сукупність таких обставин:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України;

2) позивач або взагалі не має на території України майна або розмір (вартість) його майна на території України недостатній для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20, від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18.

Судом апеляційної інстації надано оцінку посиланням Акціонерного Банку «Південний» на те, що судом не вирішено питання зустрічного забезпечення та визнано їх безпідставними, оскільки передбачені частиною третьою статті 154 ЦПК України підстави обов`язкового застосування судом зустрічного забезпечення відсутні.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Південний» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними, зобов`язання здійснити певні дії, визнання заборгованості відсутньою, визнання іпотеки припиненою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко