Справа № 486/1385/21
Провадження № 2/486/140/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 березня 2023 року м. Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Деменко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнськ Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/3 частку квартири та визнання права власності

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2022 року на адресу суду із Миколаївського апеляційного суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/3 частку квартири та визнання права власності, в якому просить припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що вона є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . За час сімейного життя батьки отримали спірну квартиру. Згодом батьки розірвали шлюб та вона із матір`ю проживали разом. У 1989 році мати зареєструвала шлюб із відповідачем, який також став проживати у вказаній квартирі та був зареєстрований у ній. У 1995 році вони розірвали шлюб. Через два роки вітчим знову став проживати разом із ними та зареєструвався у квартирі. Шлюб із її матір`ю вони вже не реєстрували. Коли її мати захворіла, відповідач покинув їх сім`ю та більше не повертався. У 1998 році здійснювалась приватизація житла, а оскільки відповідач був зареєстрований квартирі, за кожним було зареєстровано право власності на 1/3 частку. ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати померла, вона прийняла спадщину на 1/3 частку квартири. Вона є власницею 2/3 часток квартири АДРЕСА_1 . Право власності набуто нею на підставі приватизації (1/3 частка) та спадкування за законом (1/3 частка). 1/3 частка вказаної квартири належить відповідачу на підставі приватизації. ОСОБА_2 у даній квартирі з 2003 року не проживає, не зареєстрований, майном не користується. Не володіє, участі в утриманні не приймає, правами власника не користується, що перешкоджає їй належним чином користуватися та розпоряджатися особистим майном. З 1998 року вона постійно користується квартирою, а з 2006 року є її єдиним володільцем, несе витрати по її утриманню. Окрім неї у квартирі ніхто не проживав. Відповідач жодних вимог про право власності не висував.

Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху. 20 лютого 2023 року позивач усунула недоліки. Надала суду уточнену позовну заяву, у якій просила припинити право власності ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_2 та виправила описки щодо номеру квартири.

Позивач в судове засідання не з`явились, надала суду заяву із проханням розглядати справу без її участі, позов підтримує не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу.

Дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с. 8/.

Згідно копії свідоцтва про смерть /а.с. 9/ ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с. 10/ ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвали шлюб 26 жовтня 1995 року.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом приватизації житла ВО «ПУ АЕС» /а.с. 11/ ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належало по 1/3 частці квартири АДРЕСА_2 . 1/3 частка квартири, що належала ОСОБА_5 перейшла у власність ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказане підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с. 12/ та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі /а.с. 16/.

Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 /а.с. 13-14/.

Відповідно до копії довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована ОСОБА_1 (квартиронаймач) /а.с. 15/.

Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05 вересня 2007 року ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 /а.с. 16/.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу /а.с. 17/ 11 серпня 1989 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

У договорі найму квартири АДРЕСА_3 , номер будинку вказано ІІІ на ім`я ОСОБА_5 /а.с. 18/.

Типовий договір про надання послуг утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на квартиру АДРЕСА_2 укладено із ОСОБА_5 /а.с.19-20/.

Договір №174-2 від 31 жовтня 2002 року /а.с. 21/ на квартиру АДРЕСА_2 укладався із ОСОБА_5 .

Договір № 050-07/2411 від 03 січня 2003 року про надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення /а.с. 22-23/ на квартиру АДРЕСА_2 укладався із ОСОБА_5 .

Типовий договір № 2007/4008 від 10 липня 2007 року про надання послуг електрозв`язку на квартиру АДРЕСА_2 укладено із ОСОБА_1 /а.с.24-26/.

Договір від 15 грудня 2012 року про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на квартиру АДРЕСА_2 укладено із ОСОБА_1 /а.с.27-28/.

Рішенням Южноукраїнської міської ради від 20 жовтня 2022 року №1128 «Про перейменування вулиць, бульварів, провулків населених пунктів Южноукраїнської міської територіальної громади» вул. Дружби Народів перейменовано на вул. Європейську.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України, на яку посилається позивач, встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Приймаючи до уваги те, що позивач знав про те, хто є власником спірної частини житлового будинку, яка є предметом спору та на яку він просить визнати за ним право власності за набувальною давністю, не можна вважати володіння позивачем 2/3 частками квартири АДРЕСА_2 , добросовісним.

Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі, якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Відповідач є таким же співвласником квартири АДРЕСА_2 , як і позивач.

Позивачем не надано суду доказів того, що відповідач помер, а також наявності всіх інших обставин в сукупності, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю.

Враховуючи, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про припинення права власності на 1/3 частку квартири та визнання права власності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Южноукраїнськ, Миколаївської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_2 , останнє відоме місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова