Провадження № 2-з/638/6/23
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Подус Г.С.,

при секретарі Веліток Н.С.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі №638/16488/21, -

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна.

30.11.2022 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на транспортний засіб (автомобіль): марки та моделі AUDI A7, 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Свою заяву представник позивача обґрунтовує тим, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна. Відповідно до заяви від 12.12.2022 року Позивачем ОСОБА_1 змінено позовні вимоги, за якою Позивач просить припинити право власності на належну ій частину майна (автомобілі), та в рахунок грошової компенсації вартості майна, що підлягає поділу, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суму у розмірі 541 763,81 грн. Позивачу ОСОБА_1 , стало відомо про існування довіреності на користування та розпорядження спірним транспортним засобом, яка була зроблена вже після смерті спадкодавця ОСОБА_4 . Так відповідно до Скороченого витягу з Єдиного реєстру довіреностей від 22.11.2022 року, отриманого у приватного нотаріуса Соболєвої А.В. за параметрами запиту VIN код Транспортного засобу: WAUZZZ4G2CN146364, міститься Запис 2, в яких зазначено Відомості про довіреність: «Дата посвідчення: 25.03.2022 року, номер у реєстрі нотаріальних дій: 174, Довіреність посвідчено: Харківська обл., Богодухівський район, Харченко Т.П.». Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за N1859, посвідченого Приватним нотаріусом Балух Н.В. від 12.08.2021 року, виданого на ім?я ОСОБА_1 шляхом зіставлення VIN коду Транспортного засобу, підтверджується що довіреність видана саме на автомобіль, частка якої належить Позивачки - ОСОБА_1 . Тобто зазначені відомості свідчать про те що по відношенню до спірного транспортного засобу невідома особа здійснила видачу довіреності. Позивач ОСОБА_1 таку довіреність не видавала, а Відповідач ОСОБА_3 без згоди співвласника, (ч.1 ст. 358 ЦК України: «Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою») видати таку довіреність не міг, так як згоду на таку видачу ОСОБА_1 не давала.

На думку представника позивача, є усі підстави вважати, що зазначеною довіреністю можуть скористатися особи зазначені як повірені, з метою подальшого переоформлення права власності на транспортний засіб, що призведе до подальшого ускладнення виконання рішення суду, або взагалі неможливості його виконання.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову": єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі (п.1.); розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець; вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Отже, закон пов`язує забезпечення позову з неможливістю чи утрудненням виконання судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 26 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Хоча представник позивача і вказує, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, однак не вказує яким чином, адже відповідно до уточнених позовних вимог, позивачем заявлено вимогу про грошову компенсацію вартості автомобіля. Інформації про те, що у відповідача відсутнє майно на яке може бути здійснено стягнення суду не надано, так як і не надано інформацію про майновий стан його, а тому відсутні об`єктивні дані, що виконання можливого рішення по справі може бути утруднено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що вжиття заходів забезпечення позову, не мотивоване, а тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі №638/16488/21- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова на протязі п`ятнадцяти днів з моменту проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

У відповідності до п.п.15.5. ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя