КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 355/1150/21 Головуючий у суді першої інстанції - Червонописький В.С.
Номер провадження № 22-ц/824/1876/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Лобоцької В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Київської області, третя особа Баришівський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Баришівської селищної ради Київської області, третя особа Баришівський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на земельну ділянку, відповідно до якої просила визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,227 га, кадастровий номер :22:023:004 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що вироком Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2011 року позивача ОСОБА_1 було засуджено до позбавлення волі та їй було призначено додаткове покарання у виді конфіскації всього належного майна.

14 травня 2012 року державний виконавець ВДВС Баришівського РУЮ виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №32550090 з виконання виконавчого листа №1-6, виданого 29 березня 2012 року Баришівським районним судом Київської області про конфіскацію всього належного майна, що належить позивачу на праві приватної власності та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Також позивач зазначала, що 22 жовтня 2012 року державний виконавець ВДВС Баришівського РУЮ склав два акти опису й арешту майна, в яких він описав та наклав арешт на:

- житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який з житловою площею становить 52,4 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка;

- земельну ділянку площею 0,129 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

В позовній заяві було зазначено, що 29 березня 2016 року ОСОБА_1 була звільнена після відбування покарання і після звільнення дізналась, що Відділом ДВС Баришівського РУЮ Київської області було описано та накладено арешт на майно без дотримання вимог додатку до Кримінального кодексу України про недопустимість конфіскації житла у сільській місцевості.

Рішенням Апеляційного Київської області від 12 червня 2017 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про виключення майна з акту опису та з під арешту: виключено з Акту опису й арешту майна від 22 жовтня 2012 року складеного Відділом державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області: житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який житловою площею становить 52,4 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка.

З врахуванням викладеного вона вважала, є власником житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який житловою площею становить 52,4 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка.

При цьому зазначено, що земельна ділянка площею 0,227 га, кадастровий номер :22:023:004 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 конфіскована в дохід держави, тому позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та просить визнати право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тими ж доводами, що й подану позовну заяву. Разом з тим, апелянт додатково зазначає, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, однак знаходить свій вияв у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.

Апелянт наголошує на хибності висновків суду першої інстанції щодо того, що позивачем не було доведено порушення її прав, оскільки надані до суду першої інстанції документи не свідчать та не містять інформації про конфіскацію земельної ділянки площею 0,227 га, кадастровий номер :22:023:004 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно із вироком Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2011 року позивача ОСОБА_1 було засуджено до позбавлення волі та їй було призначено додаткове покарання у виді конфіскації всього належного майна. Апелянт звертає увагу, що зазначення у вироку переліку всього належного майна процесуальним законодавством не передбачено.

Крім того, апелянт вказує, що й постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2012 року, виконавче провадження №32550090, було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належало боржнику ОСОБА_1 .

Апелянт також зазначає, що стосовно відсутності в матеріалах справи копії акту опису й арешту майна, то ці обставини не потребують додаткового доказування, оскільки були встановлені відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2017 року у справі №355/1272/16.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 серпня 2022 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні поданої позовної заяви ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що позивач зазначає, що земельна ділянка площею 0,227 га, кадастровий номер :22:023:004 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 конфіскована в дохід держави. Однак, ні постанова державного виконавця, ні Акт опису й арешту майна, ні вирок у кримінальній справі №1-6/11 не містить інформації щодо арешту та конфіскації земельної ділянки площею 0,227 га, кадастровий номер :22:023:004 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено, що її право власності було порушено та підлягає захисту у судовому порядку.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні поданої позовної заяви відповідає з наступних підстав.

Так, судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 про виключення майна з акту опису та з під арешту задоволено частково та вирішено виключити з Акту опису й арешту майна від 22 жовтня 2012 року, складеного Відділом державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області: житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який житловою площею становить 52,4 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка. Також рішенням суду вирішено звільнити з під арешту накладеного 14 травня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції Київської області житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який житловою площею становить 52,4 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка (а.с.17-21).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія КВ №086128 від 23 квітня 2004 року, право власності на земельну ділянку площею 0,227 га, кадастровий номер :22:023:004 для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 належало позивачу (а.с.11-12).

Постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 травня 2012 року, виконавче провадження №32550090, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належало боржнику ОСОБА_1 (а.с.22).

Відповідно до вироку Баришівського районного суду Київської області від 14 грудня 2011 року у справі №1-6/11: « ОСОБА_1 визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст.190 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців; ч.2 ст. 190 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; ч. 1 ст. 364 КК України, призначивши покарання у виді арешту на строк шість місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на два роки; ч.1 ст. 366 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 гривень) з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на два роки; ч.2 ст. 364 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на три роки; ч.2 ст. 366 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на три роки; ч. 3 ст. 368 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк десять років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на три роки та з конфіскацією всього належного майна.

На підставі ст. 70 п.1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_1 вважати засудженою до десяти років одного місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій на три роки та з конфіскацією всього належного майна.

Покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 гривень) виконувати окремо.

ОСОБА_1 позбавити наявного рангу державного службовця.

Міру запобіжного заходу по відношенню до ОСОБА_1 заставу змінити на тримання під вартою, взявши під варту із залу суду і утримувати в Київському СІЗО № 13 Державного департаменту з питань виконання покарань. Строк відбуття покарання вираховувати з 14.12.2011 року. Зарахувати в строк відбуття покарання строк тримання під вартою з 12.03.2009 року по 12.02.2010 року.

Заставу в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень повернути ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 30 300 (тридцять тисяч триста) гривень заподіяної майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 30 300 (тридцять тисяч триста) гривень заподіяної майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 703 гривні 25 копійок вартості технічної експертизи документів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь науково-дослідного експертно-криміналістичного центру центру ГУ МВС України в м. Києві 2736 гривень 37 копійок, 2736 гривень 37 копійок, 2736 гривень 37 копійок вартості трьох почеркознавчих експертиз.».

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Акту опису й арешту мана від 22 жовтня 2012 року було накладено та описано арешт на майно: житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.13-16).

Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області у справі №355/ 1272/16-ц від 12 червня 2017 року судом встановлено наступне: «Житловий будинок з господарськими спорудами є приватною власністю позивачки, знаходиться в сільській місцевості та є єдиним місцем постійного проживання її та членів її сім`ї.

Колегія суддів прийшла до висновку, що вказаний житловий будинок був включений державним виконавцем до акту опису та арешту майна в порушення визначених законом вимог, оскільки це нерухоме майно входить до Переліку майна, яке не підлягає конфіскації за судовим вироком, а тому його слід виключити з цього опису та зняти арешт, накладений постановами.

Разом з тим, земельна ділянка площею 0,129 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,227 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 не визначена в Додатку до КК України - «Перелік майна, що не підлягає конфіскації за судовим вироком» як такі, що не підлягають конфіскації згідно вироку суду, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.»

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

Згідно із ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до приписів статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень статті 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Разом з тим, відповідно до положень статті 49 Кримінально-виконавчого кодексу України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління.

Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що державним виконавцем було виконано вирок суду стосовно ОСОБА_1 в частині того, що було описано та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,227 га, кадастровий номер :22:023:004 для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, з наданого Акту опису та арешту майна від 22 жовтня 2012 року вбачається, що державним виконавцем було описано та арештовано наступне майно: житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.13-16).

Таким чином, із вказаного акту не вбачається, що державним виконавцем було описано та накладено арешт на вказану вище земельну ділянку.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вказана земельна ділянка змінювала свій правовий статус, а саме з приватної власності ОСОБА_1 переходила до комунальної чи державної власності у зв`язку із конфіскацією майна.

Щодо посилання апелянт на те, що ОСОБА_1 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі положень статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України, то апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до статті 377 ЦК України (в редакції, чинній на момент звернення із позовом до суду) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України ( в редакції, чинній на момент звернення із позовом до суду) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Із вказаним норм закону вбачається, що особа має набути право власності на будинок на підставі договору. Однак, ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів того, що вона набула право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який житловою площею становить 52,4 кв.м., загальною площею 96,7 кв.м., сарай, погріб, колодязь, ворота, літня кухня, вбиральня, бесідка на підставі вказаних вище норм закону.

Посилання апелянта на рішення Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2017 року, як на підтвердження того, що позивачка має право власності на спірну земельну ділянку, апеляційний суд сприймає критично, оскільки вказаним судовим рішенням перевірялася правомірність конфіскації житлового будинку й за результатами розгляду було зроблено висновок, що вказаний житловий будинок був включений державним виконавцем до акту опису та арешту майна в порушення визначених законом вимог, оскільки це нерухоме майно входить до Переліку майна, яке не підлягає конфіскації за судовим вироком, а тому його слід виключити з цього опису та зняти арешт, накладений постановами. Разом з тим, вказане судове рішення не свідчить про набуття позивачкою права власності на спірну земельну ділянку в порядку статей 377 ЦК України, 120 ЗК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог колегія суддів не вбачає.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 січня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв