Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" лютого 2023 р. Справа № 596/237/20

Провадження № 2/596/6/2023 Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Цвинтарної Т.М.
при секретарі судового засідання Рудніцькій О.П.
за участю: представника позивача-адвоката Валігури О.О.

відповідача ОСОБА_1

його представника адвоката Квятковського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання ідеальної частки в майні, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна, а саме автомобіля марки «Кіа Sportage», 2013 року випуску, колір - сірий, дизель, 1.7 L, д.р.н. НОМЕР_1 , легковий універсал-В, об`єм двигуна - 1685 куб.см, VIN -код: НОМЕР_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнання ідеальних часток по вищевказаного автомобіля за кожним з них.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що, починаючи з 2012 року по 2016 рік вона разом із відповідачем ОСОБА_1 постійно проживали за різними адресами однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут, купували спільно майно.

Під час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 .

У 2013 році, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, вони купили за спільно відкладені, подаровані та позичені кошти автомобіль марки «КіаSportage», 2013 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_1 та загальна вартість якого саном на 2013 рік складала 209510,00 гривень. Зазначила, що вона особисто брала трудову та фінансову участь в купівлі вказаного автомобіля, оскільки під час спільного проживання з відповідачем мала власне джерело доходу, оскільки була приватним підприємцем та отримувала достатній дохід від такої діяльності.

Це давало її можливість щомісячно відкладати валютні кошти. Крім того, вона спільно з відповідачем вели його підприємницьку діяльність, в якій допомагала виготовляти дерев`яні вироби, приймала участь в їх продажі і за виручені кошти спільно купували валюту, яку також відкладали. Під час спільного проживання із ОСОБА_1 її фізично та фінансово допомагали її батьки, які теж мали свої заощадження та доходи. Вважає, що факт їх спільного проживання на момент купівлі автомобіля встановлений під час розгляду судової справи №672/906/19 у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області.

Крім того, факт їх спільного проживання як подружжя у вказаний період часу та факт того, що відповідач ОСОБА_1 є батьком їх спільної дитини є звернення відповідача в серпні 2019 року до Городоцького районного суду Хмельницької області із позовною заявою про визнання батьківства, в якій ОСОБА_1 підтвердив наведені вище факти. Також вказала, що ОСОБА_1 не заперечив наведені вище факти і під час розгляду вищезазначеної справи.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області відповідач був визнаний батьком їх спільної дитини.

Також вважає, що факт купівлі автомобіля підтверджується листом Головного сервісного центру МВС № 31/1209 аз від 08.01.2020 року, а факт купівлі автомобіля сторонами за спільні кошти підтверджено письмовими доказами, які визначають про наявність доходу у позивача до і на момент купівлі автомобіля та можуть бути підтверджені показаннями свідків у суді.

До січня 2020 року вона була впевнена, що у них є майбутнє і вони зможуть налагодити сімейні відносини. Проте, у судовому засіданні під час розгляду справи №672/906/19 в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області за позовом ОСОБА_1 про визнання батьківства вона дізналася, що спільне їх сімейне життя відповідач продовжувати не бажає. Тому це стало підставою для звернення до відповідача з вимогами про досягнення спільної домовленості про спільне користування автомобілем, який ними був спільно придбаний під час спільного проживання, проведення його оцінки та визначення можливого варіанту поділу даного майна.

05.02.2020 року ОСОБА_1 на вищезгадані її вимоги були направлені письмові відмови про його небажання проводити добровільно розподіл автомобіля та надавати його у її користування.

Оцінка спірного автомобіля не проведена через те, що вона доступу до автомобіля не має, оскільки відповідач користується ним та утримує його за місцем своєї реєстрації,

На даний час вартість автомобіля між сторонами не погоджена, згода між сторонами щодо проведення оцінки автомобіля не досягнута.

Ні вона, ні відповідач з 2012 року по 2016 рік не перебували в зареєстрованих шлюбах.

Посилаючись на норми ст.ст.60, 61, 69, 70, 74 СК України, ст.ст. 364, 368, 369, 372, 392 ЦК України, вважає, що їм як особам, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не перебували в будь-якому іншому шлюбі у вище вказаний період, на праві спільної сумісної власності належить спірне майно, набуте ними за час спільного проживання.

Зазначила, що оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, тому судом може бути визнано ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишено майно у їх спільній частковій власності.

Посилаючись на наведене, просить позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив на позовну заяву та просили їх задовольнити.

Позивачка в судовому засіданні також вказала, що вона познайомилась з відповідачем в Києві в кінці березня 2012 року. Спочатку вони проживали у найманій відповідачем квартирі у Києві, а потім проживала разом з відповідачем, його батьками та братом з 2012 року по 2016 рік у с.Карашинці, Гусятинського району, Тернопільської області та вели спільне господарство. Зокрема, відповідач працював, вона йому допомагала у всьому, прибирала, варила їжу, готувала пакунки, їжу в Київ, купували одяг, ліжко, дитячі речі. У літній період вона з відповідачем переїжджали в с.Кривче, Борщівського району, де відповідач будував будинок і голуб`ятник. У березні 2016 року вона поїхала від відповідача у м.Хмельницький, оскільки посварилися з ним, де в подальшому з ОСОБА_1 проживали періодично у найманому житлі, власником якого є ОСОБА_4 . Коли було потрібно, ОСОБА_1 приїзджав із сіл Карашинці, Кривче та забирав її. Це було приблизно один раз на тиждень, або на два тижні. При цьому, в період з 2012 року до 2016 року вона була зареєстрована в с.Іванківці, Городоцького району, Хмельницької області, де і зареєстровані її батьки.

На придбання автомобіля вона дала відповідачу: 400 доларів США, які були подаровані з приводу народження їх спільного сина; гроші, які вона отримувала, як допомогу при народженні дитини в сумі 14000 гривен; відкладені гроші із її доходів від підприємницької діяльності, проте, в якій сумі не може сказати. Крім того, на придбання спірного автомобіля її батьки позичили 4000 гривень та 300 доларів США. Однак, яку загальну суму вона надала відповідачу ОСОБА_1 не може вказати. Вказані вище кошти вона передала відповідачу в липні, або на початку серпня 2013 року в будинку своїх батьків, що в с.Іванківці, Городоцького району, Хмельницької області, в присутності її батька. Це було в той вечір, коли відповідач їхав до Києва купувати в автосалоні автомобіль. Зі слів відповідача ОСОБА_1 її відомо, що у відповідача було 20000 доларів) які він зберігав у піджаку, який знаходився у шафі в кімнаті, де вони спали, в житловому будинку, що в с.Карашинці.

Проте, вона особисто не знала, яка суму доларів була у ОСОБА_1 , оскільки вона не відслідковувала кошти, які в нього були.

Також зазначила, що в період з 2012 року по 2016 рік у власності відповідача був лише бус «Мерседес Спрінтер», якого він продав за 4000 доларів США у Києві наступного дня після поїздки за купівлею спірного автомобіля.

Кошти на автомобіль збирали приблизно рік, оскільки в ОСОБА_1 вже було власних 10000 доларів.

Джерелом доходів для купівлі автомобіля було різьбярство, яким займався ОСОБА_1 .. Від реалізації різьбярських виробів кошти йшли на будівництво будинку в с.Кривче, проживання, харчування та 25 % відкладалося на купівлю автомобіля. За рік і 1 місяць зайняття різьбярством вони зібрали 10000 доларів на придбання автомобіля. Також до зібраної суми на придбання автомобіля ще були додані ОСОБА_1 4500 доларів США, які він отримав за продаж буса «Мерседес Спрінтер». Куплений автомобіль вартував 200000 гривень, що еквівалентно 26000 доларів США.

Після придбання відповідачем спірного автомобіля, мова між ними не йшла про те, щоб автомобіль зареєструвати на неї, оскільки все було добре.

Позичені кошти в сумі 7000 гривень вона батькам повернула в січні 2014 року, а саме перед ОСОБА_5 . Однак, доказів на підтвердження повернення коштів вона не може суду надати.

При народженні дитини та під час їх спільного проживання батьківство дитини не визнавалося, оскільки в документах при поставленні на облік як вагітної було вказано «неодружена». Соціальну допомогу на дитину вона отримала за період приблизно з жовтня 2014 року до січня, лютого 2016 року.

У період з 2016 року по 2020 рік вона відповідачу не вказувала на те, що спірний автомобіль є їх спільною власністю. Придбаний автомобіль використовували для поїздки до батьків, до лікаря, у м.Львів приблизно в серпні 2013 року, тричі на відпочинок у Прикарпаття, а саме у Яремче у липні 2012 року, травні 2013 рок, та жовтні 2015 року.

Крім того вказала, що в період зайняття підприємницькою діяльністю, а саме з 01 жовтня 2012 року до листопада 2014 року, яке полягало в охолодженні молока та перевезенні його на фірми збуту, вона у декретну відпустку не йшла і не припиняла підприємницьку діяльність.
Зазначила, що відповідач займався різьбярством в період з 2012 року по 2016 рік, не будучи зареєстрований як суб`єкт підприємницької. діяльності, і вироблені вироби продавав у Києві. При цьому, вона, залишаючи дитину на свекруху, майже щоденно йому допомагала вручну шліфувати вищевказані вироби. Де знаходиться різьбярська майстерня вона не пам`ятає. У вказаній майстерні була два рази. Доповнила, що у ОСОБА_1 також була своя майстерня у м.Києві. Вона не знає, з якого року відповідач почав займається різьбярством та скільки часу він перебував у Києві до того, як вона з ним познайомилася. До Києва він їздив до 2014 року. Крім того, вказала, що під час будівництва будинку в с. Кривче, вона варила їжу майстрам.

Родини сина відсвяткували приблизно 12 липня 2013 року. Хрестини сина відбулися в грудні 2020 року, коли вона з відповідачем вже не проживали.

В січні 2020 року, після того, як вона дізналася, що ОСОБА_1 подав позов до суду про визнання батьківства, вона зрозуміла, що вони дальше не будуть спільно проживати і у зв`язку з цим у неї виникли побоювання, що вона може втратити автомобіль.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовних вимог не визнали, вважають їх безпідставними та просили відмовити позивачці в їх задоволенні, посилаючись на обставини, зазначенні у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив. У відзиві на позов відповідач посилається на те, що він з позивачкою жодного дня не проживали однією сім`єю, жодних усталих відносин, які притаманні подружжю у них ніколи не було. При цьому, також жодного ведення спільного господарства у них не було як і спільного бюджету.

Також вказав, що він не заперечує, що він з позивачкою зустрічались певний період часу та у них були певні відносини, однак, такі ніколи не носили характеру усталених, тобто, сімейних відносин. Вони не проживали разом жодного дня як подружжя, окрім часу періодичних зустрічей.

Підтвердження того, що він ніколи не проживав однією сім`єю та не вів спільного господарства з позивачкою, і тим більше, спільного бюджету, за адресами, зазначеними позивачкою в позовній заяві, є довідка, видана виконавчим комітетом Кривченської сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 24.02.2020 року № 330, довідка Сатанівської селищної ради, Городоцъкого району Хмельницької області від 25.02.2020 року №304, довідка Хоростківської міської ради Гусятинського району, Тернопільської області від 24.02.2020 року № 367/2-14, повідомлення відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 28.02.2020 року № К-03-15351.

Крім того, просить суд взяти до уваги той факт, що позивачка при народженні сина зазначила батьком дитини « ОСОБА_6 », а не його, і при цьому, посилаючись на те, що вона з ним спільно проживала без реєстрації шлюбу, протягом усього часу не вчиняла разом з ним позасудових дій щодо виключення у свідоцтві про народження дитини як батька особу ОСОБА_6 та внесення у вказаному свідоцтві його як батька дитини. Тому вважає, що вказаний факт у сукупності з іншими доказами, підтверджує те, що він із позивачкою не проживав однією сім`єю, не вели спільного господарства та спільного бюджету.

Також вважає, що позивачкою крім її припущень, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували її доводи про те, що під час проживання однією сім`єю вона особисто брала трудову та фінансову участь в купівлі спірного автомобіля, оскільки вона мала власне джерело доходу, працюючи приватним підприємцем та нібито вона отримувала достатній дохід, що давало їй можливість відкладати валютні кошти, за які було куплено спірний автомобіль не надала, в тому числі і фінансових документів, які відображають її доходи.

Вказав, що купівлю спірного автомобіля відбувалась за його особисті

кошти.

Відповідач у судовому засіданні також вказав, що посилання сторони позивача на те, що при розгляді справи про визнання батьківства судом встановлено, що сторони по справі з 2012 року по 2016 рік проживали спільно є безпідставними, оскільки вказане питання не було предметом спору. Він не заперечує той факт, що він певний час проживав із сином, оскільки він встановлював батьківство, але це не підтверджує того, що він проживав із позивачкою однією сім`єю.

Також не заперечує того факту, що він 05 серпня 2019 року звертався до Городоцького районного суду Хмельницької області з позовом про визнання батьківства.

З рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року він ознайомлений. Вказане рішення суду не оскаржував, оскільки на той час він не знав, що позивачка готує таку провокаційну справу.

Вказав, що у 2013 році він придбав автомобіль марки « КІА Спортедж» за власні кошти, а саме з доходів за виготовлення художніх виробів з дерева, а також за кошти, отримані від продажі двох власних автомобілів. Основним джерелом його доходів були доходи за виготовлення художніх виробів з дерева. Факт виготовлення виробів із дерева та їх реалізацію сама позивачка підтвердила в судовому засіданні. В період з 2012 року по 2016 рік він не був зареєстрований як підприємець. Доказами обсягів замовлень та доходів за вироби з дерева підтверджується договорами підрядів, з яких видно, з якими підприємствами він працював. Проте, суд відмовив у приєднанні їх до матеріалів справи, оскільки він пропустив строк на їх подання.

Свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивачки в судовому засіданні вказала, що її дочка ОСОБА_2 з ОСОБА_1 познайомилася на початку 2012 року в Києві і проживали однією сім`єю в період із січня 2012 року по 2016 рік, але до якого місяця не пам`ятає. Зокрема, в с.Карашинці вони проживали приблизно рік, а саме, в період, коли донька ОСОБА_8 була вагітною. Після народження сина, ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) її дочка ОСОБА_2 місяць проживала в дома - в с.Іванківці, Городоцького району, а після того знову переїхала у с.Карашинці, де з ОСОБА_1 мешкали до виповнення їх сину ОСОБА_9 2 років 6 місяців. Характерними ознаками того, що сторони проживали як одна сім`я, було те, що вони будували будинок в с.Кривче, під час якого позивачка готувала їжу майстрам, батьки з ОСОБА_1 приїжджали до них у гості, збирати яблука в саду, на родини онука ОСОБА_9 . Також ОСОБА_1 із її дочкою ОСОБА_2 їздили на весілля до її племінниці. У проміжок часу, коли ОСОБА_2 була у декретній відпустці їх сім`ю забезпечували частково ОСОБА_1 , вона допомагала своїй дочці продуктами харчування, грішми, і сама ОСОБА_2 своїми грішми, оскільки отримувала допомогу на дитину. Вказала також про те, що її дочка ОСОБА_2 в період з 2012 року по осінь 2014 року займалася підприємницькою діяльністю по охолодженню молока. Її відомо, що дохід від вказаного бізнесу на протязі 2013, 2014 років в середньому становив 150000 гривень на рік. Зароблені кошти ще до придбання автомобіля «КІА» її дочка ОСОБА_2 витрачала на своє життя і їм-батькам матеріально допомагала. Також вказала, що відповідач ОСОБА_1 в період з 2012 року по 2016 рік займався виготовленням різьбярських дерев`яних виробів, і у цьому йому допомагала ОСОБА_2 , яка зачищала шліфувальним папером дерев`яні вироби. Дерев`яні вироби ОСОБА_1 возив на продаж до Києва. Приблизно у липні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільні кошти купили автомобіль «КІА», проте, за яку суму коштів її не відомо. ЇЇ не відомо, яка сума коштів була вкладена її дочкою, а яка ОСОБА_1 на придбання даного автомобіля та який дохід був у ОСОБА_1 від роботи по різьбярству. На придбання вищевказаного автомобіля вона в присутності свого чоловіка своїй дочці ОСОБА_10 позичили 4000 гривень та 500 доларів США. Згодом вказала що дочка ОСОБА_8 позичила гроші в її чоловіка в літній кухні, і про цей факт вона дізналася від свого чоловіка ОСОБА_11 та доньки ОСОБА_12 . Вона не була очевидцем того, коли і як ОСОБА_8 передавала позичені кошти ОСОБА_1 на купівлю автомобіля. Крім того зазначила, що її було відомо, що до придбання автомобіля «КІА» у ОСОБА_1 також був бус, якого він продав до придбання автомобіля «КІА». її не відомо чи ще був якийсь автомобіль у ОСОБА_1 ..

Свідок ОСОБА_13 , який є дядьком позивачки в судовому засіданні вказав, що восени 2012 року ОСОБА_14 із ОСОБА_15 на бусі «ВІТО», білого кольору приїхали до нього додому заночувати. ОСОБА_14 останнього представила як майбутнього чоловіка. При розмові з ОСОБА_15 , останій показав свої різьбярські роботи та казав, що будує будинок, де планує жити, але оскільки більше часу знаходиться у Києві, то приїжджає до своїх батьків. На момент приїзду до нього на ночівлю ОСОБА_14 та ОСОБА_16 проживали у Києві. Зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що вони спільно проживали на протязі трьох років у Києві, ОСОБА_17 , її матері. В період з 2012 року по 2015 чи 2016 рік він ще три рази зустрічався з останніми в с. Іванківці і при вказаних зустрічах вони поводилися як сім`я. ОСОБА_8 і ОСОБА_18 в с.Іванківці приїжджали автомобілем «Кіа Спортедж» колір «металік», якого, зі слів ОСОБА_12 , вони купили спільно. Йому не було відомо про те, що ОСОБА_16 та ОСОБА_14 спільно займалися різьбярством. Але, зі слів ОСОБА_2 йому було відомо, що різьбярські вироби у період з 2012 року по 2016 рік поставлялися у Київ.

Вважає, що на початку 2012, 2013 року ОСОБА_14 та ОСОБА_16 були як сім`я, а негаразди у них розпочалися пізніше.

Свідок ОСОБА_19 , яка є подругою позивачки, у судовому засіданні показала, що вона із ОСОБА_2 знайома із липня 2018 року, а саме з часу прибуття на військову службу у військову частину м. Хмельницький. Вперше вона побачила ОСОБА_20 в жовтні 2018 року у орендованій ОСОБА_21 квартирі, що в м.Хмельницький, коли приносила ліки ОСОБА_22 для лікування ангіни у ОСОБА_23 вказаний час вона ОСОБА_24 не дуже знала і не тісно спілкувалася з останньою. На її погляд на той час у них були стосунки не зовсім сімейні. Проте, син ОСОБА_25 до ОСОБА_20 казав «тато» і тому вона тоді зрозуміла, що ОСОБА_16 є цивільним чоловіком ОСОБА_26 .. Згодом, зі слів ОСОБА_2 вона дізналася, що ОСОБА_9 їх спільний син, якого ОСОБА_16 забирав із криками, сварками. Крім того, чула неодноразові їх телефонні розмови з приводу сина, шантажі, погрози зі сторони ОСОБА_27 .. Пам`ятає, що ОСОБА_14 її розповідала про те, що вона під час перебування в декреті давала якісь кошти на купівлю автомобіля. Обставинами, що підтверджують їх спільне проживання є те, що вони приїжджали до неї неодноразово, їздили до села.

Суд не приймає до уваги вищевказане твердження, оскільки період знайомства та дружби свідка із позивачкою не відноситься до періоду, про який позивачка вказує у позовній заяві. Крім того, про наведені свідком факти про спільне проживання та придбання автомобіля, останній стали відомі зі слів позивачки.
Свідок ОСОБА_28 , яка є рідною сестрою матері позивачки, в суді вказала, що ОСОБА_16 із ОСОБА_21 з 2012 року по 2016 рік, але по який місяць не пам`ятає, проживали разом в с.Іванківці, Городоцького району, Хмельницької області, вели господарство, купили автомобіль, будинок, а потім поїхали до його батьків у Тернопільську область, але в яке село не знає. ЇЇ відомо зі слів ОСОБА_2 про те, що вони робили з дерева вироби, і ОСОБА_14 допомагала ОСОБА_29 «обточувати, загладжувати» вироблені дерев`яні деталі. Крім того вказала, що так як вона проживає в Києві, її приблизно у 2014 році через водія автобуса передавали передачу із дерев`яними виробами, яку вона, отримавши, завезла, у вказаний ОСОБА_15 при телефонній розмові, меблевий магазин. Приблизно в 2015 році вона із ОСОБА_2 мамою один раз приїжджала в село, де проживає ОСОБА_16 , де від нього забрали сина. ОСОБА_14 в той час знаходилася у м. Хмельницький. ЇЇ відомо, що приблизно в 2015 році ними було придбано автомобіль сірого кольору. Вказаний автомобіль вона бачила літом в с. Іванківці, Городоцького району. Експлуатував автомобіль ОСОБА_16 по своїх цілях. Також бачила, як він віз дерев`яні вироби до Києва.

Суд, заслухавши доводи сторін, їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справ, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що як вбачається із відповіді головного сервісного центру МВС від 08 січня 2020 року №31/1209 аз на адвокатський запит від 23 грудня 2019 року автомобіль «КІА SPORTAGE», 2013 року випуску, сірого кольору, тип палива-дизель, д.н.з НОМЕР_1 , легковий універсал-В, об`єм двигуна 1685 куб.см., VIN-код: НОМЕР_2 згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 03 січня 2020 року зареєстрований за ОСОБА_1 , 1978 року народження з 23 липня 2013 року на підставі довідки рахунку ААВ 365870 від 22 липня 2013 року, виданої ТОВ «АВТОЦЕНТР НА ХАРКІВСЬКОМУ» та ВДМ №1/13/169722 від 11 липня 2013 року, виданої Київською обласною митницею. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 видано на ім`я ОСОБА_1 .. Загальна вартість придбання автомобіля складає 209510,00 гривень (Т.1 а.с.13).

Вказаним транспортним засобом користується відповідач ОСОБА_1 ..

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 26 травня 1998 року, і разом з ним зареєстровані його мати , батько та брат, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 28 січня 2020 року № 165/2-14, виданою Хоростківською міською радою Гусятинського району, Тернопільської області, відповіддю цієї ж ради від 28 січня 2020 року № 166/2-14 на адвокатський запит №5/1-ХМ (Т.1 а.с.14,15), довідкою вищевказаної ради від 24 лютого 2020 року №350/2-14 (Т.1 а.с.189) та комісійним актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 07 вересня 2018 року (Т.1 а.с.192).

Згідно довідок про склад сім`ї, виданих Іванковецькою сільською радою, Городоцького району, Хмельницької області від 15 травня 2013 року №423, 04 січня 2016 року, які в сукупності з іншими документами, послужили підставою для призначення державних допомог ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_2 станом на день видачі вказаних довідок була зареєстрована в с.Іванківці Городоцького району, Хмельницької області як мати-одиначка і до складу її сім`ї входили син ОСОБА_3 , батько ОСОБА_30 , мати ОСОБА_7 .. У даній довідці також зазначено, що дитиина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (Т.1 а.с.239,247).

Згідно відповідей Гусятинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на запит суду №568/24.4.1-07.5 від 05.06.2020 року, №818/24.4.1-07.5 від 13.08.2020 року, (Т.1 а.с. 231, Т.2 а.с.64,65) актових записів про шлюб, розірвання шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не виявлено.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого виконкомом Іванковецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області 22 квітня 2013 року та довідки, виданої виконкомом вищевказаної ради 22 квітня 2013 року за № 1 у книзі реєстрації актів про народження сільської ради Городоцького району Хмельницької області 22 квітня 2013 року зроблено запис №3 про народження дитини ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір дитини - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_6 . Відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України (Т.1 а.с.17, 240, 241).

Згідно відповіді управління соціального захисту населення Городоцької райдержадміністрації від 19 червня 2020 року № 08-20/782, доданих до неї довідок вказаного вище управління від 12 червня 2020 року за №№ 894,895, копій рішень УСЗН Городоцької РДА про призначення допомоги сім`ям з дітьми від 19.06.2013 року, 18.02.2016 року на запит суду (Т.1 а.с. 232, 252 - 256), ОСОБА_2 з 01 травня 2013 року по 30 червня 2016 року перебувала на обліку в управлінні як одержувач державної допомоги одиноким матерям на одну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій виплачувалася державна допомога на дитину як одинокій матері, зокрема за 2013 рік на загальну суму 2350,80 гривень, за 2014 рік - 3715,20 гривень, за 2015 рік - 3877,20 гривень та за 2016 рік 4054,94 гривень.

Як вбачається із доданих управлінням соціального захисту населення Городоцької райдержадміністрації до вищезазначеної відповіді на запит суду: - заяви ОСОБА_2 від 24 травня 2013 року про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, а саме :

при народженні дитини;

по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку;

на дітей одиноким матерям.

- заяви ОСОБА_2 від 29 січня 2016 року про призначення державної допомоги сім`ям з дітьми, а саме, на дітей одиноким матерям;

державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям (Т.1 а.с.235, 236, 243,244), ОСОБА_2 у даних заявах місцем реєстрації та проживання вказала - АДРЕСА_2 . Крім того, у графі «додаткова іформація, яка повідомляється одинокою матір`ю» заяви від 29 січня 2016 року нею вказано «у шлюбі не перебуваю»;

Як видно із копій декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням видів соціальної допомоги від 24 травня 2013 року (Т.1 а.с.237,238), ОСОБА_2 з метою отримання вищевказаних видів допомог у декларації вказала:

- місцем свого проживання - с.Іванківці, Городоцького району;

- її доходи від підприємницької діяльності за період з 01.11.2012 р. по 01.05.2013 р .- 4600 гривень;

- у розділі VІ «відомості про наявність додаткових джерел для існування за період з 01.11.2012 року до 01.05.2013 року відсутність додаткових джерел для існування;

- у розділі VІІ « відомості про витрати, здійснені протягом 12 місяців перед зверненням - відсутність витрат. за виключенням витрат на оплату телефонного ( мобільного) зв`язку.

Як вбачається із копій декларацій про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням видів соціальної допомоги від 29 січня 2016 року (Т.1 а.с.245,246), ОСОБА_2 з метою отримання видів державних допомог у декларації вказала:

- місцем свого проживання - с.Іванківці, Городоцького району;

- її доходи від отриманих допомог, а саме, допомоги при народженні дитини у розмірі 820 гривень, допомоги як матері-одиначці - 309 гривень, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку 130 гривень за період з 01.07.2015 р. по 01.01.2016 р ..

- у розділі ІV «відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку та перебувають у власності або володінні членів сім`ї, або дружини ( чоловіка) «транспортних засобів в сім`ї немає».
- у розділі VІ «відомості про наявність додаткових джерел для існування за період з 01.07.2015 року до 01.01.2016 року відсутність додаткових джерел для існування;

- у розділі VІІ « відомості про витрати, здійснені протягом 12 місяців перед зверненням - відсутність витрат за виключенням витрат на оплату телефонного ( мобільного) зв`язку.

Позивачкою як в позовній заяві так і в судовому засіданні вказано про те, що вона у період з 2012 року по 2016 рік проживала в с.Карашинці, Гусятинського району, с.Кривче, Борщівського району, Тернопільської області, а відповідач ОСОБА_1 у вказаний період крім того, що він проживав у с. Карашинці, також проживав в с. Іванківці, Городоцького району, Хмельницької області та в.м.Хмельницький.

Проте, як вбачається із довідки Хоростівської міської ради Гусятинського району Тернопільської області №367/2-14 від 24 лютого 2020 року ОСОБА_2 не була зареєстрована та не проживала у АДРЕСА_1 (Т.1а.с.128,188). Довідкою, виданою виконкомом Кривченської сільської ради Борщівського району Тернопільської області № 330 від 24 лютого 2020 року також підтверджується факт про те, що ОСОБА_2 не була зареєстрована, не проживала та не проживає в АДРЕСА_3 (Т.1 а.с.126, 186).

Як видно із довідки № 304, виданої виконкомом Сатанівської селищної ради Городоцького району Хмельницької області 25 лютого 2020 року ( Т.1 а.с.127,187) ОСОБА_1 в с.Іванківці, Городоцького району не був зареєстрований, не проживав і не проживає. Факт відсутності відомостей про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у м.Хмельницькому, а також не проживання останнього в АДРЕСА_4 разом із ОСОБА_2 підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради № К-03-15351 від 28 лютого 2020 року та відповіддю Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області на звернення ОСОБА_1 від 27 лютого 2020 року № К-131/121/119 (Т.1 а.с.129, 190, 191).

Згідно довідки головного управління ДПС у Хмельницькій області №4584/22-01-50-09-06 від 03.02.2020 року (Т.1 а.с.52), ОСОБА_2 з 03 жовтня 2012 року по 17 листопада 2014 року була на обліку в органах ДПС як платник податків. Сума її доходів за 2012 рік як фізичної особи-підприємця становила 294363,20 гривень. За період з 01.01.2013 року по 18.07.2013 року сума її доходу складала 438055,30 гривень. З 19.07.2013 року по 17.11.2014 року перебувала на загальній системі оподаткування і її сума чистого доходу за 2013 рік становила 1200 гривень, за 2014 рік 500 гривень.

Як вбачається із копії позовної заяви ОСОБА_1 про визнання батьківства стосовно дитини ОСОБА_3 , адресованої до Городоцького районного суду Хмельницької області 05 серпня 2019 року, останній звертався до вищевказаного суду із позовом про визнання його батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Т.1 а.с16).

Рішенням Хмельницького міскрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року в справі №672/906/19 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Виключено відомості з актового запису про народження дитини ОСОБА_3 про ОСОБА_6 та внесено відомості до актового запису про народження ОСОБА_3 , вказавши батьком дитини ОСОБА_1 .. Зазначене підтверджується копією технічного запису судового засідання по справі № 672/906/19, записаного на CD-R диску, долученим стороною позивача до матеріалів справи. Рішення суду набрало законної сили (Т.1а.с.70-72, 79,80, 62).

24 січня 2020 року ОСОБА_2 з метою добровільного за взаємною згодою розподілу майна, а саме автомобіля марки «КІА SPORTAGE», 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 , звернулася до ОСОБА_1 з вимогою про: забезпечення з боку ОСОБА_1 проведення оцінки вартості вказаного автомобіля з одночасним повідомленням її про таку оцінку та місце її проведення; забезпечення розподілу вищезазначеного автомобіля шляхом:

- залишення автомобіля у ОСОБА_1 , а її компенсація половини його вартості;

- залишення ОСОБА_2 автомобіля, а ОСОБА_1 компенсація половини його вартості;

- реалізації автомобіля, а отримані кошти за нього діляться між ними навпіл (Т.1 а.с.19).

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 у відповідь на вищевказану вимогу ОСОБА_2 надіслав письмову відповідь, згідно якої вказав, що її вимога про розподіл майна, а саме, його автомобіля є безпідставною, оскільки хоч і в них народився син, проте, вони разом ніколи не проживали, і ОСОБА_2 йому ніколи не допомагала у веденні його господарства (Т.1 а.с.53).

25 січня 2020 року ОСОБА_2 , зіславшись на те, що ОСОБА_1 під час розгляду справи № 672/906/19 в Хмельницькому міськрайонному суді про визнання батьківства під час дачі пояснень та в самій позовній заяві частково підтверджено факт спільного їх проживання та підтвердження обставин ведення спільного господарства, звернулася до нього із вимогою надати її можливість користуватись автомобілем марки «КІА SPORTAGE», 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 з певними умовами, посилаючись на те, що вказаний автомобіль є їх спільною сумісною власністю (Т.1 а.с.21).

05 лютого 2020 року ОСОБА_1 у відповідь на вищевказану вимогу ОСОБА_2 надіслав письмову відповідь, згідно якої вказав, що вимога про надання її в часткове користування його автомобіля є безпідставною, оскільки хоч і в них народився син, проте, вони разом ніколи не проживали, і ОСОБА_2 йому ніколи не допомагала у веденні його господарства (Т.1 а.с.54).

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Нормою ст.74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, за змістом наведених судом вище норм законодавства, зокрема сімейного, слідує, що хоча проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не породжує виникнення в них прав та обов`язків подружжя, однак, якщо такі жінка та чоловік не перебувають в будь-якому іншому шлюбі в період такого спільного проживання, то на майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю, поширюється режим спільної сумісної власності, який регулюється тими же нормами, що і режим спільної сумісною власності майна подружжя. Відтак, майно, набуте жінкою та чоловіком під час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, може бути визначено та поділено між ними за тими ж правилами та на тих же підставах, що й спільне сумісне майно подружжя, зокрема із застосуванням презумпції спільності майна подружжя. Однак, для можливості такого поділу попередньо підлягає встановленню судом внаслідок доведення належним чином позивачем саме факт проживання чоловіка та жінки (сторін по справі) однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою в певний період часу, протягом якого і було придбане спірне майно, поділ якого просить здійснити в судовому порядку позивач.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц.

Згідно висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

У контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх, слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

В силу вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Так, стороною позивача не надано жодного належного доказу, який би підтверджував факт спільного проживання з відповідачем, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу у період часу з червня 2012 року по 2016 рік.

Посилання сторони позивача на те, що факт спільного проживання з ОСОБА_1 в період з 2012 року по 2016 рік та підтвердження обставин ведення спільного господарства було підтверджено поясненнями останнього під час розгляду справи №672/906/19 за позовом про визнання батьківства у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області також зазначенням вказаних вище обставин у самій позовній заяві від 05 серпня 2019 року про визнання батьківства та встановленням рішенням суду у вказаній справі факту проживання сторін по справі однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу, суд не приймає до уваги, оскільки предметом позову, як вбачається із копій рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від24 січня 2020 року та технічного запису судового засідання записаного на CD-R у справі №672/906/19 було лише встановлення батьківства. Крім того, суд визнав батьківство, виходячи з результатів генетичної експертизи.

Вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачкою ОСОБА_2 не заявлялися ні по даній справі ні у справі №672/906/19 Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

Твердження позивачки про те, що вона з червня 2012 року по 2016 рік, в тому числі і на час придбання відповідачем спірного автомобіля, а саме 23.07.2013 року, проживала спільно з відповідачем ОСОБА_1 у різних населених пунктах, зокрема у с.Карашинці Гусятинського району Тернопільської області - за місцем реєстрації та проживання відповідача, у с.Кривче Борщівського району Тернопільської області, у с.Іванківці Городоцького району Хмельницької області за місцем її реєстрації, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються, доказами, наявними в матеріалах справи, а саме, документами, поданими ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Городоцької райдержадміністрації у 2013, 2016 роках, в яких позивачка вказувала як своє місце реєстрації, так і місце постійного проживання с.Іванківці, які стали підставою для призначення та виплати її соціальних допомог при народженні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме: копією заяви ОСОБА_2 від 24 травня 2013 року про призначення соціальних допомог: при народженні дитини, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на дитину як матері-одиначці; копією заяви ОСОБА_2 від 29 січня 2016 року про призначення соціальних допомог: на дитину як матері-одиначці, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям; копіями декларацій ОСОБА_2 про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням видів соціальної допомоги від 24 травня 2013 року та від 29 січня 2016 року; довідками про склад сім`ї, виданими ОСОБА_2 Іванковецькою сільською радою Городоцького району Хмельницької області 15.05.2013 року та 04.01.2016 року, в яких вказано, що ОСОБА_2 у вищевказаний період часу була зареєстрована та проживала у с. Іванківці Городоцького району Хмельницької області, а також довідками, виданими: Хоростківською міською радою Гусятинського району Тернопільської області за №367/2-14 від 24.02.2020 року, Кривченською сільською радою Борщівського району Тернопільської області за №330 від 24.02.2020 року, Сатанівською селищною радою Городоцького району Хмельницької області за №304 від 25.02.2020 року, повідомленням відділу реєстрації місця проживання Управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради від 28.02.2020 року № К-03-15351, а також показаннями свідка ОСОБА_13 в частині вищенаведених фактів.

Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_28 родичів позивачки в частині щодо підтвердження факту спільного проживання сторін по справі у вищевказаних населених пунктах, оскільки вони є зацікавленими сторонами у вирішенні даного спору, а їх покази є не конкретизовані.

Сам по собі факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, родин сина, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат на утримання житла та іншого майна, його ремонт, а також придбання майна в інтересах сім`ї в період з червня 2012 року по 2016 рік та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Посилання позивачки на те, що вона брала трудову та фінансову участь у купівлі автомобіля, оскільки під час спільного проживання з відповідачем мала власне джерело доходу, працюючи приватним підприємцем та отримувала достатній дохід від такої діяльності, що давало її можливості щомісячно відкладати валютні кошти, а також спільно з відповідачем вели його підприємницьку діяльність, де допомагала виготовляти дерев`яні вироби, приймала участь в їх продажі і за виручені кошти спільно купували валюту, яку також відкладали та на те, що її також батьки фізично та фінансово допомагали, позичили кошти на придбання автомобіля, і ці факти підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_28 , суд також не приймає до уваги, оскільки позивачкою не подано до суду і в судовому засіданні не здобуто конкретних доказів цих обставин. Надана позивачкою суду довідка з головного управління ДПС у Хмельницькій області від 03.02.2020 року про її доходи за період з 03.10.2012 року по 17.11.2014 рік на підтвердження факту фінансової допомоги ОСОБА_1 з її сторони у придбанні автомобіля не підтверджує факту надання ОСОБА_2 коштів відповідачу для придбання автомобіля«КІА SPORTAGE», 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 .

Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_28 по вищенаведених фактах дали покази, які носять загальний, не конкретний та мінливий характер. Від допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 сторона позивача в судовому засіданні відмовилася і відмова прийнята судом.

Допитані в судовому засіданні свідки, які викликані за клопотанням позивача, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_28 , ОСОБА_13 є її родичами, на думку суду вказують лише на факт спілкування сторін, їх неодноразові зустрічі з приводу побачення відповідача з дитиною. Конкретні обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї ними повідомлені не були.

Наявність у сторін дитини, визнання батьківства відповідачем стосовно спільної дитини сторін, спільні поїздки до матері позивачки, спільний відпочинок у Прикарпатті свідчить про те, що у них були відносини як чоловіка та жінки, проте, не свідчать про утворення родини та спільного побуту та не утворює склад сімейних правовідносин в розумінні положень статті 74 СК України, а тому із врахуванням предмету спору не мають правового значення для вирішення даного спору та не доводить її позовної вимоги щодо визнання автомобіля «КІА SPORTAGE», 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 об`єктом права спільної сумісної власності позивачки ОСОБА_2 і відповідача ОСОБА_1 та визнання ідеальних часток по за кожним з них.

Надані суду позивачкою фотографії на підтвердження обставини спільного проживання з відповідачем, на думку суду, підтверджують лише той факт, що сторони по справі час від часу зустрічалися і підтримували спілкування з метою побачення із їх спільним сином. Крім того, вказані фотографії не відображають дати, року їх виготовлення.

На підтвердження обставини щодо відсутності у відповідача ОСОБА_1 місця роботи та достатніх доходів для придбання спірного автомобіля позивачкою надано суду як доказ довідку № 166/2-14, видану Хоростківською міською радою Гусятинського району, Тернопільської області 28 січня 2020 року. Із змісту даної довідки вбачається, що інформації про місце роботи ОСОБА_1 та про отримання ним доходів у виконкомі вказаної ради немає. Тому, оскільки вказана довідка не підтверджує факту неплатоспроможності відповідача, суд вважає, що вона не може бути належним доказом наведеної вище обставини. Крім того, відповідач ОСОБА_1 не заперечував факту зайняття ним підприємницькою діяльністю по різьбярству виробів із дерева, зокрема і на протязі 2012-2016 років.

Суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що вона позичила на придбання автомобіля кошти у батьків, оскільки дані обставини не підтверджені належними доказами відповідно до вимог закону.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховую вищезазначені обставини справи, вищенаведені вимоги закону, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про визнання автомобіля «КІА SPORTAGE», 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 об`єктом права спільної сумісної власності позивачки ОСОБА_2 і відповідача ОСОБА_1 ..

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вказаної вище вимоги, то відповідно не підлягає до задоволення і вимога про визнання ідеальних часток по на спірний автомобіль за кожним із них - сторін по справі, так як вона є похідною від вимоги про визнання автомобіля «КІА SPORTAGE», 2013 року випуску, д.н.з НОМЕР_1 об`єктом права спільної сумісної власності позивачки ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи, що в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, не підлягає задоволенню вимога про стягнення із відповідача понесених нею судових витрат.

На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71,74 Сімейного кодексу України, ст.ст.364, 365, 368, 372 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13,78, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрованої в АДРЕСА_5 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , жителя АДРЕСА_1 ) про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та визнання ідеальної частки в майні - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Гусятинський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 20 березня 2023 року.

Суддя Гусятинського районного суду
Тернопільської області Т.М. Цвинтарна