Справа № 161/8287/22 Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М.
Провадження № 22-ц/802/387/23 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

прокурора Костюк Н. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Василюка І. М.,

представника третьої особи Волкова І. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Національної академії аграрних наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Державне підприємство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Василюка Ігоря Миколайовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2022 року,

П О С Т А Н О В И В:

29 червня 2022 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Національної академії аграрних наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки.

У позовній заяві прокурор посилався на порушення інтересів держави, зазначав про необхідність їх захисту та стверджував про наявність у нього підстав для звернення до суду.

Зокрема, вказував, що рішенням Луцької районної ради народних депутатів від 22.03.1994 № 16/10 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею підприємствами та організаціями» було вирішено видати державні акти на право постійного користування землею, в тому числі, насінницькому радгоспу «Перемога» площею 2019,5 га для ведення сільськогосподарського виробництва на території Баківцівської сільської ради.

На підставі вказаного рішення Луцької районної ради народних депутатів 25.03.1994 дослідному господарству «Перемога» Луцького району с. Баківці було видано державний акт на право постійного користування землею серії ВЛ № 11 на площу 2019,55 га.

Президія Української академії аграрних наук 26.04.2001 надала згоду на вилучення 30 га землі із землекористування дослідного господарства «Перемога» Волинського інституту агропромислового виробництва для передачі Баківцівській сільській раді Луцького району Волинської області з метою розширення присадибних ділянок працівникам дослідного господарства, що підтверджується витягом із протоколу №7 від 26.04.2001 року засідання президії Української академії аграрних наук.

На підставі протоколу №16 від 28.11.2002 року засідання президії Української академії аграрних наук надавалась згода на вилучення 100 га землі із землекористування зазначеного дослідного господарства для передачі Баківцівській сільській раді з метою надання земельних ділянок працівникам і пенсіонерам господарства.

Крім того, 20.05.2004 президія Української академії аграрних наук надала згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинського інституту агропромислового виробництва УААН земельної ділянки площею 100 га і передачу її Баківцівській сільській раді Луцького району Волинської області з метою надання земельних ділянок працівникам і пенсіонерам господарства, що підтверджується витягом із протоколу №7 від 20.05.2004 року засідання президії Української академії аграрних наук.

Також, згідно постанови від 24.07.2013 президія Національної академія аграрних наук України надала згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН» в порядку визначеному законодавством, земельної ділянки площею 2,0 га і передачу її Баківцівській сільській раді Луцького району Волинської області для розміщення кладовища.

Таким чином, у постійному користуванні Державного підприємства «ДГ «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, на даний час, перебуває земельна ділянка державної форми власності для ведення сільськогосподарського виробництва площею 1787,55 га = (2019,55-30,0 га -100,0 га-100,0 га 2,0 га).

В ході опрацювання проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів Баківці та Озеряни Баківцівської сільської ради Луцького району Волинської області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 22.03.2006 №26/21 «Про затвердження проектів землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів» встановлено, що збільшення меж зазначених населених пунктів відбулось саме за рахунок земель Державного підприємства «ДГ «Перемога», вилучених на підставі рішень президії.

Рішеннями Луцької районної ради від 16.05.2019 №39/3 та №39/4 затверджено проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населених пунктів Баківці та Озеряни Баківцівської сільської ради Луцького району.

Зазначеною землевпорядною документацією включено в межі населених пунктів Баківці та Озеряни земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога». Однак, порівняльним аналізом зазначеного проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів Баківці та Озеряни Баківцівської сільської ради та даних Публічної кадастрової карти встановлено накладання земель приватної власності, на землі державного підприємства, що на підставі державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 серії ВЛ №11 перебувають у користуванні державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» (далі ДП «ДГ «Перемога»).

Відповідно до рішення Баківцівської сільської ради від 21.07.2020 №33/8 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в с. Баківці» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0948 за гр. ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228). Приймаючи зазначене рішення Баківцівська сільська рада фактично вилучила з постійного користування ДП «ДГ «Перемога» спірну земельну ділянку.

З моменту видачі державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 серії ВЛ №11 по даний час рішення уповноважених органів про вилучення спірних земельних ділянок з постійного користування ДП «ДГ «Перемога» не приймались.

Вказує, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель комунальної власності, Баківцівська сільська рада, не маючи жодних повноважень на вилучення та розпорядження земельними ділянками державної форми власності, які перебували в користуванні ДП «ДГ «Перемога», в порушення норм законодавства, прийняла зазначене рішення.

Зазначеним рішенням Баківцівської сільської ради порушено інтереси держави, адже з державної власності протиправно вибула земельна ділянка сільськогосподарського призначення. В результаті прийняття рішення Баківцівською сільською радою відбулось незаконне вилучення їх з постійного користування ДП «ДГ «Перемога».

На даний час звернення до суду з вказаною позовною заявою викликано необхідністю вжиття невідкладних заходів до захисту інтересів держави, оскільки жодних дій ні Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області, ні Національною академією аграрних наук України не вжито, що надає право прокурору на пред`явлення позову в інтересах держави в особі вказаних органів.

З врахуванням наведеного, просить витребування на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (орган, який згідно Земельного кодексу України на даний час вправі вилучати земельні ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення, які належать до особливо цінних) та Національної академії аграрних наук України з незаконного володіння фізичної особи ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0948.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2022 року позовні вимоги заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, Національної академії аграрних наук України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, до ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки задоволено.

Витребувано у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :01:001:0948.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь Волинської обласної прокуратури сплачену суму судового збору в розмірі 2481 ( дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Василюк І. М. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки зміст позиції прокурора зводиться до процесуальних претензій до відповідача щодо отримання останнім у власність спірної земельної ділянки із земель, користувачем яких є третя особа - ДП «ДГ «Перемога». Зокрема, в обґрунтування доводів позовної заяви прокурором наведено аргументи, з якими також погодився суд першої інстанції. Доводи прокурора про належність права землекористування на спірну земельну ділянку ДП «ДГ «Перемога», порушення вказаного права ДП «ДГ «Перемога» на землекористування, наявність взаємозв`язку із землями Української академії аграрних наук та належною відповідачу земельною ділянкою не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, зокрема, документами, які надані самим прокурором. Докази того, що спірні земельні ділянки, в т.ч. зареєстрованої за відповідачем, знаходились в розпорядженні установ Української академії аграрних наук в матеріалах справи відсутні. Відсутнє правове обґрунтування позовних вимог в частині визначення позивачем Національної академії аграрних наук, відсутня мотивація які права академії порушені, не розмежовано також в чому суть порушеного права обох позивачів, в інтересах яких прокурор звернувся з позовом до суду. Не відповідає дійсності та не ґрунтується належними доказами доводи прокурора щодо права землекористування ДП «ДГ «Перемога» земельною ділянкою загальною площею 2 019,55 га (з масиву якої за відповідних погоджень було вилучено 30,0 га -100,0 га -100,0 га - 2,0 га. Матеріали позову не містять доказів того, що земельна ділянка у вказаних в державному акті розмірах взагалі перебувала у користуванні ДП «ДГ «Перемога»; відомості щодо виділення земельної ділянки в натурі відсутні та до матеріалів позову прокурором не надаються. Окрім невідповідностей документів, на підставі яких прокурор звернувся з позовом та про що зазначено вище, судом не надано правову оцінку та не спростовано докази, які надано стороною відповідача до заяви про перегляд заочного рішення. Надані стороною відповідача документи, що містяться в складі проекту землеустрою та які складені підрозділами із позивачів є чинними, не скасованими та підтверджують твердження про безпідставність позовних вимог. Суд першої інстанції обмежився формальною фразою «про не надання суду належних доказів» та відсутність «посилань на належні докази».

Відповідно, судом першої інстанції безпідставно не враховано як посилання на невідповідність доказів, наданих прокурором до позовної заяви, так і не надано оцінку доказам, наданим до заяви про перегляд заочного рішення.

Вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; внаслідок порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивачів Головного управління Держгеокадастру у Волинській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши думку прокурора, представника позивача, які заперечили апеляційну скаргу, представника відповідача, представника третьої особи, які підтримали апеляційну скаргу, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Луцької районної ради народних депутатів від 22.03.1994 № 16/10 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею підприємствами та організаціями» було вирішено видати державні акти на право постійного користування землею, в тому числі, насінницькому радгоспу «Перемога» площею 2019,5 га для ведення сільськогосподарського виробництва на території Баківцівської сільської ради. На підставі вказаного рішення Луцької районної ради народних депутатів 25.03.1994 дослідному господарству «Перемога» Луцького району с. Баківці було видано державний акт на право постійного користування землею серії ВЛ № 11 на площу 2019,55 га ( а.с. 14-16).

Президія Української академії аграрних наук 26.04.2001 надала згоду на вилучення 30 га землі із землекористування дослідного господарства «Перемога» Волинського інституту агропромислового виробництва для передачі Баківцівській сільській раді Луцького району Волинської області з метою розширення присадибних ділянок працівникам дослідного господарства, що підтверджується витягом із протоколу №7 від 26.04.2001 року засідання президії Української академії аграрних наук (а.с.39 зворот).

На підставі протоколу №16 від 28.11.2002 року засідання президії Української академії аграрних наук надавалась згода на вилучення 100 га землі із землекористування зазначеного дослідного господарства для передачі Баківцівській сільській раді з метою надання земельних ділянок працівникам і пенсіонерам господарства (а.с.40).

Крім того, 20.05.2004 президія Української академії аграрних наук надала згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинського інституту агропромислового виробництва УААН земельної ділянки площею 100 га і передачу її Баківцівській сільській раді Луцького району Волинської області з метою надання земельних ділянок працівникам і пенсіонерам господарства, що підтверджується витягом із протоколу №7 від 20.05.2004 року засідання президії Української академії аграрних наук ( а.с.40 зворот).

Також, згідно постанови від 24.07.2013 президія Національної академія аграрних наук України надала згоду на вилучення із землекористування Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН» в порядку визначеному законодавством, земельної ділянки площею 2,0 га і передачу її Баківцівській сільській раді Луцького району Волинської області для розміщення кладовища ( а.с.41).

Таким чином, встановлено, що у постійному користуванні Державного підприємства «ДГ «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук України, на даний час, перебуває земельна ділянка державної форми власності для ведення сільськогосподарського виробництва площею 1787,55 га = (2019,55-30,0 га -100,0 га-100,0 га 2,0 га).

На підставі рішення Баківцівської сільської ради від 21.07.2020 №33/8 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в с. Баківці» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0948 за гр. ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228) (а.с.35).

Також встановлено, що з моменту видачі державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 серії ВЛ №11 по даний час рішення уповноважених органів про вилучення спірних земельних ділянок з постійного користування ДП «ДГ «Перемога» не приймались.

З листа ДП «ДГ «Перемога» від 17.12.2021 вбачається, що підприємству не було відомо про інші дозволи крім наведених вище, про вилучення земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної форми власності та передачі їх до Баківцівської сільської ради. Про зазначені факти розпорядження землями підприємства останньому було невідомо, оскільки Баківцівська сільська рада про вказане не повідомляла ( а.с.20).

Дана інформація також підтверджується листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 24.12.2021 № 42350/0/2-21, згідно якого вбачається, що Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення з постійного користування ДП «ДГ «Перемога» земельної ділянки з зазначеним кадастровим номером не приймались (а.с.44).

Факт належності вказаної земельної ділянки до земель, якими користувалось державне підприємство підтверджується листом ПФ «Реформатор» від 31.12.2021 № 6/12 та схемами (Викопіювання з плану встановлення меж с. Баківці та Викопіювання з Плану зовнішніх меж постійного користування землею ДП «Перемога» Луцького району площею 2019,56 га), Проектом землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів Баківці та Озеряни Луцького району, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 22.03.2006 №26/21 "Про затвердження проектів землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів" (зокрема графічними матеріалами) ( а.с.48-51). Спірна земельна ділянка розташована у межах Державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 серії ВЛ №11, який виданий ДП «ДГ «Перемога».

Згідно проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів Баківці та Озеряни Луцького району, вбачається, що спірна земельна ділянка розташована у межах земель, якими користувався ДП «ДГ «Перемога» ( а.с.54-69).

Зазначене підтверджено також листом Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.12.2021 №10-3-0.31-6558/2-21 ( а.с.25).

Таким чином, беззаперечним є той факт, що приймаючи рішення від 21.07.2020 №33/8 Баківцівська сільська рада фактично вилучила з постійного користування ДП «ДГ «Перемога» спірну земельну ділянку.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. «е» ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Наведена норма узгоджується з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.09.2012 №5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», за змістом якого з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

У відповідності до ч. 4 ст. 173 Земельного кодексу України, землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Рішеннями Луцької районної ради від 16.05.2019 №39/3 та №39/4 затверджено проекти землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населених пунктів Баківці та Озеряни Баківцівської сільської ради Луцького району.

Зазначеною землевпорядною документацією включено в межі населених пунктів Баківці та Озеряни земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога».

Однак, вказаним органом місцевого самоврядування не враховано, що згідно з ч. 2 ст. 117 зазначеного Кодексу до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність віднесено земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Таким чином, незважаючи на включення в межі населених пунктів Баківці та Озеряни Баківцівської сільської ради Луцького району Волинської області земельних ділянок, що на підставі державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 серії ВЛ №11 перебувають у користуванні ДП «ДГ «Перемога», вказані землі залишаються у державній власності та не можуть перейти у комунальну власність сільської ради.

Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень (в редакції на момент вилучення земельної ділянки).

Сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу (частина третя статті 149 ЗК України) (в редакції на момент вилучення земельної ділянки).

Відповідно до пункту «в» частини першої статті 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться землі, надані в постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.

За змістом статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З інформації Секретаріату Кабінету Міністрів України від 24.12.2021 вбачається, що Кабінетом Міністрів України рішення про вилучення земельних ділянок державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» не приймались.

Листом від 20.01.2022 Національна академія аграрних наук України також повідомила про те, що згоди на вилучення із постійного землекористування державного підприємства земель не надавала, а отже останній не могло бути відомо про незаконне розпорядження сільською радою землями державної власності.

Крім того, згідно ч.1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Таким чином, Баківцівська сільська рада, не маючи жодних повноважень на вилучення та розпорядження земельними ділянками державної форми власності, які перебували в користуванні ДП «ДГ «Перемога», в порушення норм законодавства, прийняла зазначене рішення.

Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначеним рішенням Баківцівської сільської ради порушено інтереси держави, адже з державної власності протиправно вибула земельна ділянка сільськогосподарського призначення.

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 зазначеного Кодексу).

Разом і цим, за змістом статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Порушення права (інтересу) пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Прийняття судом рішення покликане усунути цю невизначеність, відновити порушене право, створити можливість для реалізації інтересу. Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).

Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс-18, пункти 43, 89) і в подальшому системно впроваджені у практику Верховного Суду (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.12.2019 у справі № 372/1684/14-ц).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19, пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18, пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.13)). Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20, пункт 70)).

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому, державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

З огляду на викладене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, набув володілець право власності (і право володіння) на таку ділянку чи ні.

Права володіння, користування та розпорядження майном належить власнику майна (ч.1 ст. 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні.

Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може.

У цій справі незаконне рішення органу місцевого самоврядування, а також державна реєстрація земельної ділянки у відповідних реєстрах, фактично стали інструментом, які обумовили формальне набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку. При цьому, їх визнання незаконними та скасування, як окремих позовних вимог, не є належним способом захисту.

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункти 95-98), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86, 115), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункти 63, 74) та інших.

Отже, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ, який набрав чинності 27.05.2021, змінено положення Земельного кодексу України щодо повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками. Вказані законодавчі зміни стосуються також і повноважень Кабінету Міністрів України щодо розпорядження земельними ділянками.

Згідно з попередньою редакцією ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України передавав земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених ст. 149 цього Кодексу (землі, які перебувають у постійному користуванні, - рілля, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення), то в чинній редакції такі повноваження відсутні.

На даний час відповідно до ч. 8 ст. 122 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України передає лише земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування, які не входять до складу адміністративного-територіальних одиниць, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, за чинною на даний час редакцією Кодексу Кабінет Міністрів України не може здійснювати вилучення земельних ділянок державної власності, у тому числі які є обмеженими в обороті.

За новою редакцією ст. 149 Земельного кодексу України, такі землі вилучаються за рішенням органів виконавчої влади та місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження землями відповідно до ст. 122 цього Кодексу, та лише виключно для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення. Вказаний пункт набрав чинності 27.05.2021.

Таким чином, земельні ділянки, що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями, в тому числі Національною академією наук України, національними галузевими академіями наук на праві постійного користування, належать до земель державної форми власності.

Чинна на даний час редакція ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, на даний час Головне управління Держгеокадастру у Волинській області є розпорядником земель сільськогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (орган, який згідно Земельного кодексу України на даний час вправі вилучати земельні ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення, які належать до особливо цінних) з незаконного володіння ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0948, підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України). Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз положень ст. 56 ЦПК України, у взаємозв`язку зі змістом ч.3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

З матеріалів справи вбачається, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області та Національна академія аграрних наук України не здійснюють належним чином захист інтересів держави та самостійно до суду з позовом не звернулись.

Таким чином, прокурор обґрунтував наявність інтересів держави порушенням законності у сфері земельного законодавства; правильно визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у справі, оскільки позивачі не вжили заходів для усунення порушень Закону України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду. Приймаючи рішення суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову прокурора, оскільки дійсно має місце факт порушення інтересів держави у зв`язку з незаконним вилученням з постійного користування ДП «ДГ «Перемога» земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0948, площею 2 га.

Рішенням Луцької районної ради народних депутатів від 22.03.1994 № 16/10 «Про видачу державних актів на право постійного користування землею підприємствами та організаціями» було вирішено видати державні акти на право постійного користування землею, в тому числі, насінницькому радгоспу «Перемога» площею 2019,5 га для ведення сільськогосподарського виробництва на території Баківцівської сільської ради.

На підставі вказаного рішення Луцької районної ради народних депутатів 25.03.1994 дослідному господарству «Перемога» Луцького району с. Баківці було видано державний акт на право постійного користування землею серії ВЛ № 11 на площу 2019,55 га.

З врахуванням, зазначених у позові протоколів Президії Української академії аграрних наук, якими надавалась згода на вилучення земель даного підприємства, в користування останнього, наданий час, перебуває 1787,55 га.

Доводи в апеляційній скарзі представника відповідача про нібито недійсність зазначеного державного акта, розбіжність між суб`єктом, якому його видано, із суб`єктом, на ім`я якого оформлено державний акт, зазначає про нібито відсутність правового зв`язку між насінницьким радгоспом та дослідним господарством, спростовуються тим, що відповідно до Статуту Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції Національної академії аграрних наук», дане підприємство засноване на основі державної власності та перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до п. 1.4 Статуту підприємство є правонаступником Державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» Волинської держаної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України» відповідно до наказу Національної академії аграрних наук України № 95 від 16.06.2016 року та Постанови президії Національної академії аграрних наук України № 8 від 25.05.2016 року. Підприємство створене наказом МСГ УРСР від 07.03.1980 року № 78. Наказом Академії аграрних наук від 01.12.1994 року № 160 визначено назву Дослідне господарство «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції.

Наказом УААН від 28.12.2000 року № 115 перейменовано в Дослідне господарство «Перемога» Волинського інституту АПВ УААН і є правонаступником в частині майна, майнових зобов`язань Дослідного господарства «Перемога» Волинської державної сільськогосподарської дослідної станції.

У ДП «ДГ «Перемога» наявна технічна документація по видачі державного акту на право постійного користування спірною земельною ділянкою від 1994 року, що підтверджується її копією.

У випадку ДП «Перемога» видача акту здійснювалась за даними аналізу земельно-облікових документів, а не за проектом відведення. Так, згідно пояснювальної записки до технічного звіту по видачі державного акту на право постійного користування землею ДП «ДГ «Перемога» Луцького району Волинської області від 1994 року визначено, що: за даними земельного обліку станом на 01.11.1993 року за господарством закріплено 2019,55 га.; згідно земельно-облікових документів, площа земельних ділянок, якими користується ДП «ДГ «Перемога» станом на 01.01.1994 року становить 2019,55 га.; внаслідок проведеного обміру виготовлено державний акт на право постійного користування землею у двох примірниках на площу 2019,55 га.

Відповідно до довідки від 20.01.1994 року, виданої Відділом земельних ресурсів Луцької райдержадміністрації, згідно земельно-облікових документів загальна площа земельної ділянки, якою користується ДП «ДГ «Перемога» становить 2019,55 га.

Також у технічному звіті по видачі Державного акту на право постійного користування землею ДП «ДГ «Перемога» Луцького району Волинської області від 1994 року міститься: схема-креслення меж землекористування, протокол встановлення в натурі зовнішніх меж землекористування, матеріали польових вимірів, каталог координат і розрахунків площ; акт польової і камеральної прийомки робіт; лист контролю і коректури технічної документації: графічні матеріали (робочі плани).

Суд прийшов до висновку, що відсутність оригіналу державного акту не позбавляє відповідача можливості отримати його дублікат,що відповідно було здійснено стороною представника ДП ДГ «Перемога», однак вказаний факт, не може бути підставою визнання акту недійсним.

В апеляційні скарзі апелянт безпідставно посилається на довідки Головних управлінь Держгеокадастру у Волинській та Івано-Франківській областях, які були видані ОСОБА_2 , згідно яких земельна ділянка була надана відповідачу за рахунок земель комунальної власності із земель запасу.

Судом доведено, що Баківцівська сільська рада безпідставно зареєструвала за собою право комунальної власності на землі ДП «ДГ «Перемога» та, в подальшому, передала їх у приватну власність.

Так, порівняльним аналізом проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів Баківці та Озеряни Баківцівської сільської ради Луцького району Волинської області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 22.03.2006 №26/21 «Про затвердження проектів землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів» та даних Публічної кадастрової карти встановлено накладання земель приватної власності, на землі державного підприємства, що на підставі державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 серії ВЛ №11 перебувають у користуванні державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога».

З моменту видачі державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 серії ВЛ №11 по даний час рішення уповноважених органів про вилучення спірних земельних ділянок з постійного користування ДП «ДГ «Перемога» не приймались.

З листа ДП «ДГ «Перемога» від 17.12.2021 вбачається, що підприємству не було відомо про інші дозволи крім наведених вище, про вилучення земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної форми власності та передачі їх до Баківцівської сільської ради. Про зазначені факти розпорядження землями підприємства останньому було невідомо, оскільки Баківцівська сільська рада про вказане не повідомляла.

Дана інформація також підтверджується листом Секретаріату Кабінету Міністрів України від 24.12.2021 року № 42350/0/2-21, згідно якого вбачається, що ДП «ДГ «Перемога» земельної ділянки з зазначеним кадастровим номером не приймалась.

Відповідно до п.п. «а» та «в» 1 ст. 150 Земельного кодексу України землі державного підприємства «Дослідне господарство «Перемога» відносяться до особливо цінних земель, вилучення яких з постійного користування згідно з ч. 9 ст. 149 цього ж Кодексу належало до виключної компетенції Кабінету Міністрів України (в редакції чинній на момент розпорядження земельною ділянкою Баківцівською сільською радою).

Факт належності вказаної земельної ділянки до земель, якими користувалось державне підприємство підтверджується листом ПФ «Реформатор» від 31.12.2021 № 6/12 та схемами (Викопіювання з плану встановлення меж с. Баківці та Викопіювання з Плану зовнішніх меж постійного користування землею ДП «Перемога» Луцького району площею 2019,56 га), Проектом землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів Баківці та Озеряни Луцького району, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 22.03.2006 року №26/21 «Про затвердження проектів землеустрою щодо встановлення меж населених пунктів» (зокрема графічними матеріалами).

Згідно листа ПФ «Реформатор» від 31.12.2021 № 6/12 вбачається, що спірна земельна ділянка розташована у межах Державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 серії ВЛ №11, який виданий ДП «ДГ «Перемога».

Згідно проекту землеустрою щодо встановлення та зміни меж населених пунктів Баківці та Озеряни Луцького району, вбачається, що спірна земельна ділянка розташована у межах земель, якими користувався ДП «ДГ «Перемога».

Зазначене також підтверджене листом Головнго управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.12.2021 .№10-3-0.31-6558 2-21.

Приймаючи зазначене рішення Баківцівська сільська рада фактично вилучила з постійного користування ДП «ДГ «Перемога» спірну земельну ділянку.

Вказаний орган місцевого самоврядування не міг бути власником спірної земельної ділянки та в свою чергу розпоряджатись нею.

Згідно з п. «е» ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

У відповідності до ч. 4 ст. 173 Земельного кодексу України, землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які на можуть передаватись у комунальну власність) переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Баківцівською сільською радою не враховано, що згідно з ч. 2 ст. 117 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність віднесено земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Не зважаючи на включення в межі населених пунктів Баківці та Озеряни Баківської міської ради Луцького району Волинської області земельних ділянок, що на підставі державного акту на право постійного користування від 25.03.1994 року серії ВЛ №11 перебувають у користуванні ДП «ДГ «Перемога», вказані землі залишаються у державній власності та не можуть перейти у комунальну власність сільської ради.

Щодо доводів апеляційної скарги про нібито відсутнє правове обґрунтування позовних вимог в частині визначення позивачем Національну академію аграрних наук, про те, що відсутня мотивація, які права академії порушено, не розмежовано в чому суть порушеного права обох позивачів.

У рішенні першої інстанції належним чином обґрунтовано порушення інтересів держави в особі вказаних органів.

Національна академія аграрних наук України наділена повноваженнями щодо управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління, тобто на основі законодавства здійснює владні управлінські функції.

Таким чином, зазначені обставини підтверджують позицію прокурора при зверненні до суду із вказаним позовом в інтересах визначених ним позивачів: спірні земельні ділянки відносяться до земель державної форми власності, розпорядження якими здійснюється безпосередньо Національною академією аграрних наук України, яка в силу положень Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» забезпечує реалізацію прав держави як власника цих земель.

Національна академія аграрних наук України, як уповноважений орган управління державного підприємства «Дослідне Господарство «Перемога», жодних заходів до відновлення порушених інтересів держави та прав державного підприємства не вживає, що свідчить про бездіяльність вказаного органу.

Чинна на даний час редакція ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже, на даний час Головне управління Держгеокадастру у Волинській області є розпорядником земель сільськогосподарського призначення, в тому числі і щодо вилучення земельних ділянок вказаної категорії.

Згідно з п.п. 3 п.6 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, що затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року за № 1391/29521, посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право: звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Разом з цим, право на звернення до суду гарантоване Конституцією України.

Враховуючи викладене, прокурор набув право на представництво, оскільки уповноважений орган - Головне управління Держгеокадастру у Волинській області, незважаючи на очевидний характер порушення, не здійснює належним чином захист інтересів держави та самостійно до суду з позовом не звернувся.

Вилучення з порушенням земельного законодавства земель особливо цінних земель з державної власності та постійного користування державного підприємства без належних на те законодавчих підстав, порушує права та інтереси держави як Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а також Національної академії аграрних наук України.

Крім того, вибуття особливо цінних земель з державної власності та постійного користування державного підприємства безумовно становить суспільний інтерес.

Не заслуговують на увагу також доводи про те, що у ОСОБА_2 безпідставно витребовується земельна ділянка незважаючи на відсутність порушень в його діях.

Прокурором обрано належний спосіб захисту при пред`явленні даного позову з огляду на наступне.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Отже, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення) з особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Таким чином, обґрунтованою є вимога прокурора про витребування на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (орган, який згідно Земельного кодексу України на даний час вправі вилучати земельні ділянки державної форми власності сільськогосподарського призначення, які належать до особливо цінних) та Національної академії аграрних наук України з незаконного володіння фізичної особи ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0948.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права у з`язку з неповідомленням сторони відповідача про час і місце судового засідання, то колегія суддів відхиляє ці доводи з огляду на такі обставини.

З матеріалів справи убачається, що відповідачу ОСОБА_2 було достовірно відомо, що в провадженні Луцького міськрайонного суду перебуває зазначена цивільна справа, оскільки копія ухвали суду від 20 липня 2022 року про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду на 31 серпня 2022 року з копією позовної заяви та додатками до неї було направлено відповідачу. В подальшому судові засідання неодноразово відкладалися через неявку відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, в судове засідання, яке було призначене на 10 листопада 2022 року, про що наявне повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення особисто ОСОБА_2 , відповідач в черговий раз не з`явився. Натомість його представник адвокат Василюк І. М. 10 листопада 2022 року подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та надання йому можливості ознайомитися з матеріалами справи. Клопотання було задоволено та розгляд справи відкладено на 12 грудня 2022 року, про що повідомлено представника відповідача ОСОБА_3 шляхом направлення смс сповіщення на номер телефону, який був зазначений представником в заяві про ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама повинна цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися своїми правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином суд першої інстанції вважав належним чином повідомленою сторону відповідача про час і місце судового засідання.

Слід зауважити, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 не отримував повідомлення, у зв`язку з чим повідомлення повернулося за закінченням терміну зберігання. Разом з тим в судове засідання його представник адвокат Василюк І. М. з`явився, оскільки, як він заявив, дізнався про судове засідання на сайті «Судова влада», що в черговий раз підтверджує можливість сторони отримувати інформацію про розгляд справи.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішень, ухвалених з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Василюка Ігоря Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2023 року.

Головуючий

Судді :