Справа № 495/7351/21
№ провадження 2/495/465/2023
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

24 січня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В.

справа № 495/7351/21,

особисто відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород Дністровському Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства "Білгород - Дністровськтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення,

ВСТАНОВИВ:

06 вересня 2021 року представник позивача Комунального підприємства "Білгород - Дністровськтеплоенерго", звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за опалення та судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач являється абонентом КП «Білгород -Дністровськтеплоенерго», яке надає послуги з опалення оселі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем послуги належним чином не сплачувались, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.05.2021 року становить 82182,68 грн.

02 липня 2021 року КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» звернулось до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника заборгованості за опалення, однак 10 серпня 2021 року Білгород-Дністровський міськрайонний суд відмовив у задоволені заяви про стягнення заборгованості.

Позивач на обґрунтування його вимог вказав, що надані відповідачу послуги з центрального опалення належним чином не сплачуються. Квартира відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому він є споживачем житлово-комунальних послуг.

Між КП «БДТЕ» та відповідачем встановлені фактичні договірні відносини з приводу надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку. Між тим, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору.

Вказані вище обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Не погодившись з наведеними доводами та вимогами позивача, від відповідача надійшов письмовий відзив від 21.12.2021 року, згідно якого він вважає нарахування за послуги безпідставними, з позовними вимогами не згоден, оскільки з 09.07.2016 послуги від КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» не отримував.

Так, ОСОБА_1 вказує, що 01.06.2016 року він звернувся до КП «БДТЕ» з проханням відключити його помешкання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , від централізованого опалення, але його заяву було проігноровано та відповіді не надано.

Тоді, він самостійно в присутності свідків та балансоутримувача мережі, яка підключена до його помешкання Білгород-Дністровської дистанції колії» регіональної філії «Одеська залізниця» від`єднався від мережі центрального опалення, про що було складено акт від 09.07.2016 року.

Повідомлення про нарахування за послуги теплопостачання продовжували надходити, після чого 10.02.2017 року, позивач повторно звернувся з проханням не нараховувати плату за послуги, у зв`язку з самостійним відключенням. 13.02.2017 року від КП «БДТЕ» надійшов лист, де з посиланням на наказ Міністерства по питанням ЖКГ України від 26.11.2007 року, вказано про заборону відключення окремих кімнат та квартир в багатоквартирних будинках, але стверджує, що помешкання відповідача не знаходиться в багатоквартирному будинку, одноповерхове та знаходиться в приватному секторі, підключення здійснювалось до мережі теплопостачання окремо.

Додав, що приватний сектор є відключенням при від`єднанні від мережі центрального опалення.

Відповідач також зауважив, що будь-який договір на отримання послуг від КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» ним ніколи не укладався та не підписувався.

Крім того, відповідач просив при прийнятті рішення врахувати вимоги ст.257 ЦК України, так як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за опалення за період з травня 2008 року по день подання позову до суду, тобто по 06.09.2021 року.

24 січня 2023 року надав до суду заяву, відповідно до якої просить суд застосувати строк позовної давності до вимог з 2008 року, в інші2 частині позову відмовити.

12 травня 2022 року від представника позивача надана відповідь на відзив, відповідно до якої просить позов позивача задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач самовільно відключився від мережі теплопостачання у 2016 році без дозволу комісії органів місцевого самоврядування, однак споживач не звільняється від оплати житлово комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

10 вересня 2021 року, ухвалою суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін.

Представник позивача надав заяву по розгляд справи за відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, вказуючи, що з 2016 року він не отримує послуги теплопостачання, так як відключився від мережі центрального опалення, про що ним повідомлено було неодноразово КП «Білгород Дністровськтеплоенерго», незважаючи на це позивач продовжив нараховувати йому заборгованість на послуги, які він не отримував.

Зі згоди відповідача, суд розглядає справу за відсутність представника позивача, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач являється абонентом КП "Білгород-Дністровськтеплоенерго", яке надає послуги з опалення оселі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань з оплати послуг з опалення оселі, за відповідачем утворилась заборгованість.

Згідно розрахунку заборгованості за опалення відповідача, складеного начальником абонентського відділу КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго», станом на 01.05.2021 року заборгованість за опалення відповідача складає 82182,68 грн. за період з травня 2008 року по квітень 2021 рік.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.08.2021 року у справі № 495/5090/21, відмовлено КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідача та роз`яснено право позивачу звернутися до суду з вказаними вимогами у позовному порядку.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що відповідач 01.06.2016 року звертався до директора КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» із заявою про відключення його квартири від центрального теплопостачання, також просив провести реструктуризацію накопленого за ним боргу.

09.07.2016 року було складено Акт в присутності власника ОСОБА_1 та представника монтажної організації на обслуговуванні якого знаходиться ділянка мережі ЦО в місті відключення зазначеного будинку /квартири/ Білгород-Дністровської дистанції колії та за участю свідків-сусідів про проведене самостійне відключення від централізованого опалення.

Надалі, відповідач своєю заявою від 10.02.2017 року повідомив КП «Білгород-Дністровськтеплоенерго» про самостійне відключення від теплопостачання з проханням не нараховувати оплату за відповідні послуги.

Листом КП «БДТЕ» № 01-1-109 від 13.02.2017 року повідомлено, що згідно Наказу міністерства з питань жилищно-комунального господарства України від 06.11.2007 року внесені зміни в «Порядок відключення», внаслідок чого заборонено відключення окремих кімнат, квартир тощо. Дозволено лише відключення всього будинку, якщо мається згода усіх мешканців будинку, висловлене на загальних зборах та оформлене протокольно.

Відтак, КП «БДТЕ» не має право видати дозвіл на відключення від системи центрального опалення.

Нормативне обґрунтування

Загальні положення щодо зобов`язань при отриманні житлово-комунальних послуг

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин).

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно з статтями 7, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Однак, відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 цього Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. А тому відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна позиція міститься у висновку Верховного суду України викладеним у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 686/14833/15-ц (провадження № 61-26205св18).

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року тепло транспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно ст.ст. 66-68 ЖК України, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, ст. ст.20, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розділу І// Постанови КМУ від 24.10.2006 року № 955 «Про затвердження порядку формування тарифів на виробництво транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», наймачі жилих приміщень зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за надані послуги з тепло забезпечення, постачання гарячої води, а також абонплати.

Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення розрахунковим місяцем для встановлення розміру оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем, якщо договором не встановлено інших строків.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Щодо порядку відключення від централізованого опалення

За змістом п.2.1 розділу 1 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, із внесенням змін до нього Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства країни від 06.11.2007 року за № 169, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП.

У заяві про відключення від мереж ЦО і ГВП власник (власники) будинку зазначає причини відключення.

До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканців будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж ЦО і ГВП та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку".

Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та у відповідності до неї.

Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації.

При цьому обов`язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання.

Засідання Комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника.

Рішення Комісії оформляється протоколом, витяг з якого у

десятиденний строк надається заявникові"

"2.2.2 Підставою для відмови у наданні дозволу на відключення від мереж ЦО і ГВП є невиконання умов, визначених у пунктах 2.1 та 2.2 цього Порядку

Щодо застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

За правилами статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення заборгованості та встановити чи передбачають умови договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

До подібного висновку Верховний Суд України дійшов у правовій позиції від 09.11.2016 року по справі № 6-1457цс16, від якої в подальшому не було відступлено Верховним Судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Як вбачається з матеріалів справи, при здійсненні дій з самостійного відключення позивачем було порушено процедуру отримання відповідного дозволу на відключення та порушений загальний порядок відключення послуг ЦО, адже ОСОБА_2 мав перш за все отримати рішення постійно діючої міжвідомчої комісії з питань, пов`язаних з відключенням абонентів від центрального опалення у вигляді протоколу, а лише потім, при позитивному рішенні Комісії, за обов`язкової присутності монтажної організації, яка реалізує проект, за

участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з ЦО і ГВП та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи, виконувати відповідні дії, чого зроблено не було.

Однак, дійсно відповідно до акту від 09 липня 2016 року в складі комісії він був відключений від централізованого теплопостачання шляхом видимого розриву уводів ГВП у будинок, що підтверджується сусідами споживача.

Таким чином, ним дійсно з 09 липня 2016 року зазначені послуги не отримуються, що підтверджується самим позивачем, що зазначено у відповіді на відзив, тому в частині стягнення заборгованості за період з 09 липня 2016 року позивачу у позовних вимогах слід відмовити, як необґрунтованих.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що до зобов`язань, що виникли в період з 2008 року по 2016 рік сплив строк позовної давності, з огляду на наступне.

Всупереч вищенаведених норм, що наведені у нормативному обґрунтуванні, позивачем жодним чином не доведено факту, що він мав будь-які перешкоди у обізнаності порушення свого цивільного права вимоги.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовна давність за вищевказаними вимогами позову про стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, сплату яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Матеріалами справи встановлено, що з даною вимогою про стягнення заборгованості позивач звертався у наказному проваджені ще у серпні 2021 року, проте з огляду на перевищення позовної давності з моменту виникнення права вимоги, на підставі ч.1 ст 165 ЦПК України було відмовлено у видачі судового наказу.

Намагаючись захистити своє цивільне право, позивач звернувся з вищенаведеним позовом вже у вересні 2021 року.

Надаючи оцінку розрахунку заборгованості за опалення ОСОБА_1 вбачається, що ним здійснювались періодичні платежі, між тим вони свідчать про визнання лише певної частини боргу, адже виходячи з нарахованої заборгованості, повної оплати відповідачем аж до травня 2010 року - квітня 2011 року здійснено не було, деякий період оплата загалом не поступала.

Переривання строку позовної давності у даній справі не має наслідком додержання такого строку щодо вимог позову про стягнення заборгованості по оплаті за опалення, які є наслідком несплати таких послуг відповідачем у строковий період з січня 2008 року по липень 2016 року.

Тож, з урахуванням відомостей матеріалів справи позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості, яка утворилася у вказаний у попередньому абзаці строковий період.

Отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, які випливають з обов`язку споживача комунальних послуг сплачувати їх вартість, проте з огляду на період виникнення заборгованості, застосовуючи позовну давність, з підстав, що з моменту виникнення права вимоги минуло більше десяти років, тобто пропущено строк позовної давності, необґрунтованості позовних вимог за період з 09 липня 2016 року, суд вважає в задоволені позовних вимог позивача відмовити.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв`язку з відмовою у задоволені позовних вимог позивача також не підлягають стягненню з відповідача витрати по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 64, 66, 67, 68 ЖК України, ст. ст. 264, 509, 526, 527, 530 ЦК України, ст. ст. 12,13,81, 265, 268, 272, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог Комунального підприємства "Білгород - Дністровськтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: Комунальне підприємство "Білгород - Дністровськтеплоенерго", , що знаходиться за адресою: 67700, Одеська область, м. Білгород - Дністровський, вул. Перемоги, 2

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Повний текст рішення складений 30 січня 2023 року.

С У Д Д Я :