Справа № 2о-73/06 Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В.
Провадження № 22-ц/811/2374/22 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Колич

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 22 листопада 2006 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту володіння, -

в с т а н о в и в:

26 липня 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту володіння на праві приватної власності будівлею по АДРЕСА_1 . Заявник мотивує свої вимоги тим, що у 1997 році між ним та Трестом громадського харчування об`єднання їдалень в особі ПП «Сервіс-торг» була укладена угода №4 про проведення ремонтних робіт та забезпечення продуктами харчування. По даній угоді заявник виконував усі зобов`язання і жодних претензій від замовника до нього не було. Для виконання умов угоди він використовував надану йому замовником будівлю на АДРЕСА_1 . Дана будівля була в аварійному стані, і він зробив її капітальний ремонт, так як керівництво тресту обіцяло, що будівля залишиться йому. Протягом усього часу використання приміщення будівлі він проводив підтримуючий ремонт, вкладаючи свої кошти на працю. Термін дії договору пролонговувався. Оскільки трест ліквідований, заборгованість перед ним по договору не погашена, він змушений за захистом свого права звернутися до суду та встановити факт володіння будівлею, щоб компенсувати затрачені ним кошти.

Оскаржуваним рішенням заяву задоволено.

Встановлено факт володіння ОСОБА_1 на праві приватної власності будівлею загальною площею 90,6 кв.м. (згідно технічного паспорта), яка знаходиться на АДРЕСА_1 . Зобов`язано Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» провести державну реєстрацію належного заявнику на праві приватної власності нерухомого майна.

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада, особа, яка не брала участі у справі.

Вважає, що рішення суду прийняте при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що даним рішенням суд фактично визнав право власності на будівлю, яка належала на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради. Таким чином, скаржник вважає, що рішення суду прийнято про права та обов`язки Львівської міської ради, яка не була залучена до участі у справі.

Зазначає, що у заявника ніколи не було правовстановлюючих документів на будівлю на АДРЕСА_1 , що виключає можливість встановлення факту володіння майном в порядку окремого провадження.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким заяву про встановлення факту залишити без розгляду.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник Львівської міської ради - Шевченко М.І. апеляційну скаргу підтримала.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Львівської міської ради - Шевченко М.І., перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 10.01.1997 р. між заявником ОСОБА_1 та Трестом громадського харчування об`єднання їдалень в особі ПП «Сервіс-торг» була укладена угода № 4 про проведення ремонтних робіт та забезпечення продуктами харчування.

Для виконання умов угоди заявник використовував надану йому замовником будівлю на АДРЕСА_1 , яка була в аварійному стані. ОСОБА_1 зробив капітальний ремонт будівлі.

З січня 1997 р. заявник використовував приміщення будівлі.

Довідкою Головного управління статистики у Львівській області від 06.04.2006 р. підтверджується, що Трест їдалень Личаківського району м. Львова в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України по Львівській області не значиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 6 статті 294 ЦПК України встановлено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (надалі - постанова) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з абз. 3 п. 3 постанови у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У п. 17 постанови зазначено, що суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків». Подібні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18 (провадження № 61-18230св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20).

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Законом визначено порядок визнання права власності шляхом пред`явлення позову тобто в порядку позовного провадження.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту володіння на праві приватної власності будівлею по АДРЕСА_1 , районний суд виходив з того, що заявник затратив значні кошти на приведення у відповідний стан приміщення, на яке тривалий час ніхто не претендував, використовував приміщення близько 9 років, відтак набув права власності на дане приміщення.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, дане приміщення на підставі договору оренди використовувалося орендарем Трест громадського харчування Личаківського районну м. Львова, а орендодавцем виступав ЖЕК 508 Личаківського району, що підтверджується довідкою з ЛКП від 10.04.2006 р.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 , такий просив встановити факт володіння майном на праві приватної власності та зобов`язати ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» здійснити державну реєстрацію права власності. Отже, встановлення такого факту необхідно заявнику для вирішення спору про право власності на будівлю по АДРЕСА_1 .

Таким чином, факт про встановлення якого просить ОСОБА_1 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження.

Даним рішенням суду фактично визнано право власності на будівлю, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради, а відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням порушено права та обов`язки Львівської міської ради, яка не була залучена до розгляду справи.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівської міської ради задоволити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 22 листопада 2006 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту володіння залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра