ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м.Суми

Справа №583/754/22

Номер провадження 22-ц/816/131/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комишанська сільська рада Охтирського району Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Діброви Костянтина Юрійовича

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2022 року, в складі судді Соколової Н.О., ухвалене в м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

22 лютого 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Діброву К.Ю., звернулася до суду з позовом до Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області про визнання за нею права власності за набувальною давністю на:

- житловий будинок загальною внутрішньою площею 55,5 кв.м, житловою площею 35,6 кв.м та господарчі споруди: сарай, літню кухню, гараж, погріб, огорожу за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва загальною площею 0,0700 гектарів (700 кв. м), для ведення особистого селянського господарства площею 0,3300 гектарів (3300 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що з 11 березня 1997 року зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується цим нерухомим майном, в тому числі земельними ділянками, обробляє їх, доглядає за будинком та утримує його, робить поточний та капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги. Вказане домоволодіння належало на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Інших осіб, які б мали право на це нерухоме майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_2 , крім неї, немає. ОСОБА_2 виїхав з с. Комиші Охтирського району у Полтавську область у 2002 році, де помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ковалівка Полтавського району Полтавської області.

Доводила, що вона набула право власності на вищевказане нерухоме майно шляхом безперервного користування ним понад 20 років.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2022 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області про визнання права власності за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Діброва К.Ю., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позов.

Вказує, що позивач більше десяти років володіє спірним домоволодінням, підтримує його у належному стані, в її користуванні знаходиться земельна ділянка, на якій розміщене це нерухоме майно, тобто відкрито та безперервно користується нерухомим майном, що підтверджує факт добросовісного володіння нерухомістю та є підставою для визнання за нею права власності за набувальною давністю згідно зі ст. 344 ЦК України.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Учасники справи повідомлені про день, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за даними довідки Комишанської сільської ради № 954 від 08 грудня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 11 березня 1997 року та донині проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 7 зв.).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 15 грудня 1988 року, виданого виконкомом Охтирської районної ради народних депутатів, житловий будинок в АДРЕСА_2 , належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2 (а.с. 8).

За даними технічного паспорту житловий будинок має загальну внутрішню площу 55,5 кв.м, житлову площу 35,6 кв.м, господарчі споруди: сарай, літню кухню, гараж, погріб, огорожу (а.с. 9-13).

Відповідно до звіту про оцінку майна, вартість житлового будинку з прибудовою та господарчими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 для судового збору становить 51080 грн (а.с. 14).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серія СМ № 03029 від 11 грудня 1997 року, земельна ділянка в АДРЕСА_2 площею 0,40 га належить ОСОБА_2 , призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських приміщень, ведення особистого підсобного господарства (а.с. 17).

Відповідно до звітів про оцінку майна, вартість земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_2 для судового збору площею 0,07 га та 0,33 га становить 3570 грн та 6930 грн (а.с. 15, 16).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ковалівка Полтавського району Полтавської області (а.с. 18).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на спірне домоволодіння, передбачених ст. 344 ЦК України. При цьому зазначено, що при вселенні позивачу було відомо про належність будинку ОСОБА_2 , а за відсутності правових підстав вселення та володіння таким нерухомим майном, відкритість і безперервність користування цим майном більш ніж десять років не є достатніми умовами для набуття позивачем права власності на спірне приміщення на підставі ст. 344 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, предметом спору у справі є визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Із змісту ст. 344 ЦК України вбачається, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а тому встановлення власника майна або безхазяйної речі є однією з обставин, що має значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК України).

У позовній заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що користується спірним майном протягом більш, ніж десять років до моменту звернення до суду з позовом у лютому 2022 року і набула можливості ставити перед судом питання про визнання за нею права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Згідно з роз`ясненнями Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови).

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 користується будинком з господарськими спорудами та земельними ділянками для індивідуального житлового будівництва та для ведення особистого селянського господарства площею за адресою: АДРЕСА_1 . Із 11 березня 1997 року позивач значиться зареєстрованою за вказаною адресою та фактично там поживає (а.с. 7 зв.).

У позові ОСОБА_1 вказує, що з 1988 року власником цього домоволодіння був ОСОБА_2 , що свідчить про обізнаність позивача про власника спірного об`єкту нерухомого майна, а це виключає можливість визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю.

Доводи позивача про те, що вона більше 10 років добросовісно, відкрито та безперервно володіла спірним майном, робила ремонт та реконструкцію будинку, сплачувала комунальні послуги та обробляла земельні ділянки, а тому є всі підстави для визнання за нею права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю, безпідставні, оскільки сам по собі факт користування позивачем домоволодінням та проведення ремонтних робіт у будинку, не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2022 року, права справа № 547/200/21 ).

З урахуванням викладеного, висновок про відсутність підстав для визнання за позивачем права власності на спірне домоволодіння за набувальною давністю зроблений судом на підставі належним чином оцінених доказів у справі та відповідає нормам ст. 344 ЦК України.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Діброви Костянтина Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

С. С. Ткачук