Провадження 2/521/309/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючої судді Роїк Д.Я.

при секретарі Примакіній С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, про визнання припиненими зобов`язання за кредитним договором, визнання припиненим іпотечного договору, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження,

ВСТАНОВИВ:

30.09.2021 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулася з позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, про визнання припиненими зобов`язання за кредитним договором, визнання припиненим іпотечного договору, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження, посилаюсь на те, що головною метою подання цієї позовної заяви є недопущення втрати чи істотного пошкодження майна, яке є предметом іпотеки, а також захисту прав позивача, передбачених вітчизняним законодавством. Позивач зазначає, що згідно з положеннями чинного законодавства кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відтак, позивач, в інтересах якої діє законний представник, просить:

- визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № ML-501/238/2008 від 29.09.2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_3 ;

- визнати припиненим іпотечний договір № PML-501/238/2008 від 29.09.2008 року укладеним між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_3 ;

- виключити з Державного реєстру заборон на відчуження майна відомості про обтяження однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та відомості про іпотеку , номер запису 13137206.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Вирішено питання щодо витребування доказів.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.08.2022 року підготовче провадження було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті, який згодом був перенесений на 24.01.2023 року.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до канцелярії суду заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності та зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі й просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Разом з тим, надав до суду письмове пояснення по даній справі, в якому просить розгляд справи провести без його участі та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши норми цивільного права, які регулюють дані правовідносини, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву з наступних підстав.

29 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» (далі - Банк, відповідач) та ОСОБА_3 (далі - позичальник, боржник) було укладено кредитний договір № ML-501/238/2008, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 45 871 (сорок п`ять тисяч вісімсот сімдесят один) доларів США 00 (нуль) центів строком повернення не пізніше 29.09.2023 року (п.п. 1.5. - 1.6. Кредитного договору).

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, ОСОБА_3 уклала із ЗАТ «ОТП БАНК» іпотечний договір № PML-501/238/2008 від 29.09.2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира під номером АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 24.10.2001 року по реєстру № 13461 та зареєстрованим 12.12.2001 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі 428пр. на стор.102, реєстровий номер 37.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , видане 24.10.2017 року Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис 10791.

Після смерті ОСОБА_3 Сьомою одеською державною нотаріальною контрою була відкрита спадкова справа № 151/2018, яка згодом була передана Малиновській державній нотаріальній конторі у місті Одеса № 61/2022.

Згідно ч.1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Таким чином, суд доходить до висновку, що кредитний договір № ML-501/238/2008 від 29.08.2008 року та договір іпотеки № PML-501/238/2008 від 29.09.2008 року також увійшли до спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , оскільки на момент смерті не були виконані.

Разом з позовною заявою заявником подано клопотання про витребування доказів. Відповідно, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 року було витребувано з Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України належним чином посвідчені копії всіх матеріалів спадкової справи №62079440, заведеної щодо спадкового майна, яка відкрилося після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З детального аналізу спадкової справи, заведеної щодо спадкового майна, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 суд дійшов до наступного висновку:

У матеріалах спадкової справи міститься Договір про відступлення права вимоги від 09.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 17, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» та Акціонерним товариством «ОПТ БАНК», Первісний кредитор відступає у повному обсязі, а Новий кредитор набуває у повному обсязі належне первісному кредиторові за наступними договорами:

-Кредитним договором, укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_3 № ML-501/238/2008 від 29.09.2008 року;

-Договором іпотеки, укладеним між Первісним кредитором та ОСОБА_3 № PML-501/238/2008 від 29.09.2008 року, посвідчений Котом Д.Г., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 1955.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» має статус юридичної особи, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, законодавцем передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі (така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.02.2016 року у справі № 910/6098/14, та від 15.04.2015 року у справі № 910/6098/14).

Виходячи з природи оспорюваного договору, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги відбулась лише заміна кредитора у зобов`язанні на відповідача, а саме зобов`язання продовжувало існувати.

Ч.2. ст. 517 ЦК України регламентує той факт, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо відступлення права вимоги, оскільки відповідачем не надані належні докази письмового повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до матеріалів спадкової справи №151/2018 спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 стали її чоловік, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.09.2010 року, виданим Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис 607, та дочка спадкодавця, ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 29.03.2011 року, видане Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис 309.

У відповідності із матеріалами спадкової справи №151/2018, а саме заявою №365 від 28.02.2018 року ОСОБА_2 за своєю справжньою волею, без впливу насильства з боку інших, відмовився від прийняття спадщини на користь дочки спадкодавця, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 4 ст. 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун.

Відповідну заяву №366 від 28.02.2018 року було подано в Сьому державну нотаріальну контору від ОСОБА_2 , який діяв як законний представник своєї малолітньої дочки, ОСОБА_1 .

Згідно з ч.1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

На виконання вимог зазначеної норми, позивачем, в інтересах якої діє законний представник, було відправлено повідомлення про смерть позичальника з додатками на адресу банку. Докази відправки містяться у матеріалах справи.

У відповідь на дане повідомлення законним представником позивача було отримано лист №68-3-23-23/2555 від 02.03.2021 року від Акціонерного товариства «ОПТ БАНК», в якому банк повідомив, що призупинення процесу нарахування відсотків за кредитним договором клієнта ОСОБА_3 можливе в разі надання в банк нотаріально посвідченої копії свідоцтва про смерть (з мокрою печаткою).

10 березня 2021 року у відповідь на вищезазначений лист ОСОБА_2 направив на адресу банку нотаріально посвідчену копію свідоцтва про смерть, чим на думку суду, виконав вимогу ст. 1281 ЦК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги; якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

У матеріалах справи міститься запит від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» № 1305 від 12.01.2022 року до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса, в якому з метою захисту своїх законних прав та інтересів, зважаючи на викладене у листі та керуючись ст. 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України, останній просить повідомити про коло спадкоємців з метою пред`явлення вимоги спадкоємцям; надати інформацію щодо віднесення/не віднесення однокімнатної квартири під номером АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до спадкового майна; повідомити спадкоємців про вимоги кредитор та іпотекодержателя.

Суд доходить висновку, що строк, який встановлений кредиторові статтею 1281 ЦК України - пропущений, оскільки кредитор, АТ «ОПТ БАНК», дізналось про смерть боржника та відкриття спадщини 10.03.2021 року , отримавши нотаріально завірену копію свідоцтва про смерть, а свою вимогу як кредитора та іпотекодержателя до спадкоємця пред`явило 12.01.2022 року, надіславши відповідний запит до Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса.

Відповідно до ч.4 ст. 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Недотримання зазначених строків позбавляє кредитора права вимагати виконання спадкоємцями обов`язку по сплаті заборгованості за договором незалежно від того, чи забезпечений цей кредит, чи ні. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові № 6-33цс15 від 08 квітня 2015 року. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Недотримання кредитором передбачених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Оскільки, кредитор пред`явив вимоги до спадкоємців поза межами зазначених строків, підставою для відмови кредитору у зверненні стягнення на спадкове іпотечне майно є саме ця обставина, а не факт неотримання спадкоємцями свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Суд враховує, що положення ст. 1282 ЦК України застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Таким чином, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК Українивизначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК Українисплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) від 17.04.2018 року.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, суд приходить до висновку, що Закрите акціонерне товариство «ОТП БАНК» та Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» втратили право вимоги до спадкоємця боржника ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , а тому позовну вимогу про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором № ML-501/238/2008 від 29.09.2008 року укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_3 , доцільно задовольнити.

Щодо визнання припиненим іпотечного договору, суд дійшов до наступних висновків:

Відповідно до ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч.1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

29.08.2008 року в якості забезпечення основного зобов`язання ОСОБА_3 уклала із ЗАТ «ОТП БАНК» іпотечний договір № PML-501/238/2008 від 29.09.2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира під номером АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала ОСОБА_3 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. від 24.10.2001 року по реєстру № 13461 та зареєстрованим 12.12.2001 року Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості в книзі 428пр. на стор.102, реєстровий номер 37.

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону.

Згідно із вказаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»).

Суд доходить висновку, що Іпотечний договір № PML-501/238/2008 від 29.09.2008 року необхідно визнати припиненим з огляду на те, що цей договір є забезпеченням основного зобов`язання, а саме кредитного договору № ML-501/238/2008 від 29.09.2008 року укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_3 , а оскільки вище суд дійшов до висновку, що цей кредитний договір слід вважати припиненим, то іпотечний договір також можна вважати припиненим.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) дійшла висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України.

Тобто, за відсутності заборгованості за кредитним договором, боржник має право вимагати припинення правовідносин за основним договором та договорами, які його забезпечують.

Щодо виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження суд дійшов наступного висновку:

На підставі ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

На підставі ч. 1ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої приєдналась Україна 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності законодавство надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З 01.01.2013 року відповідно до ст. 6 ч. 1, ст.8, ст.16 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав.

Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Згідно ч. 9 ст. 16 вказаного Закону державна реєстрація припинення обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено зняття заборони і у вказаній статті зазначено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Відповідно до п.п. 5.1 п.5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: … про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Відповідно до ч.3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 277278099 від 29.09.2021 року, на майно у виді квартири АДРЕСА_1 накладено обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 7990847, зареєстрований 29.09.2008 року реєстратором приватним нотаріусом Кот Д.Г. на підставі Іпотечного договору № PML-501/238/2008 від 29.09.2008 року укладеним між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кот Д.Г.

Таким чином, внесені до реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про обтяження у виді заборони на нерухоме майно, безумовно, створюють перешкоди позивачеві у реалізації його прав, як власника житлового будинку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_2 , до Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Запольська Ольга Василівна, про визнання припиненими зобов`язання за кредитним договором, визнання припиненим іпотечного договору, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про обтяження - задовольнити повністю.

Визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором № ML-501/238/2008 від 29.09.2008 року, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП БАНК» та ОСОБА_3 ;

Визнати припиненим іпотечний договір № PML-501/238/2008 від 29.09.2008 року укладеним між ЗАТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_3 ;

Виключити з Державного реєстру заборон на відчуження майна відомості про обтяження однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та відомості про іпотеку , номер запису 13137206.

Стягнути з відповідача, Закритого акціонерного товариства «ОТП БАНК» ( м. Одеса, вул. Пушкінська, 6, на користь позивача судові витрати у розмірі 2274,00грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.Я. Роїк