ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/746/21 Номер провадження 22-ц/814/57/23Головуючий у 1-й інстанції Левицька Т. В. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Обідіної О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пузиківська" адвоката Близнюка Ігоря Володимировича на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 січня 2022 року, ухвалене суддею Левицькою Т.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Пузиківська» до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , за участю третьої особи: державного реєстратора Васильківської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого Миколи Миколайовича про визнання укладеною додаткової угоди, визнання недійсним договору оренди землі та скасування запису у державному реєстрі.

Колегія суддів. заслухавши суддю-доповідача,

в с т а н о в и л а :

16.04.2021 позивач ТОВ «АФ «Пузиківська» звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання укладеною угоди, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права користування землею з одночасним припиненням такого права.

В обґрунтування позову послався на те, що 25.11.2014 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем, і ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" укладено договір оренди належної орендодавцеві земельної ділянки площею 4,39 га на підставі державного акту серія ІІ-ПЛ № 045385, кадастровий номер :00:001:0086, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області. Договір укладено на строк 5 років і зареєстровано 03.11.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Сень Анною Сергіївною. Договором передбачено переважне право орендаря на його поновлення, про що не пізніше ніж за 90 днів орендар має повідомити орендодавця.

23.08.2019 року за вих. 2-ВП/19 на адресу ОСОБА_1 направлено лист повідомлення про поновлення (продовження) договору оренди землі на новий строк відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та проект додаткової угоди з викладенням її змісту.

Згідно інформаційної довідки № 252108034 від 11.04.2021 року із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, відповідачі ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 уклали між собою договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер б/н від 17.01.2020 року, право зареєстроване 17.01.2020 року за номером запису 35117072.

За таких обставин вважають, що відповідач не здійснював самостійний обробіток землі, ухилився від підписання додаткової угоди з позивачем про поновлення договору оренди землі та під час дії вказаного договору уклав договір емфітевзису, що суперечить Закону України «Про оренду землі».

Позивачем виконано вимоги ст. 33 Закону України "Про оренду землі", ст. 626, 792 ЦК України і набуто право на поновлення договору оренди землі на умовах запропонованої позивачем додаткової угоди, у т.ч. з огляду на "мовчазну згоду" відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач не надав жодних заперечень щодо поновлення договору оренди землі, спірний договір емфітевзису порушує переважне право позивача на поновлення договору оренди землі від 25.11.2014 року. Одна й та ж сама земельна ділянка не може бути об`єктом користування за двома договорами, укладеними з різними особами.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18 січня 2022 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська» до ОСОБА_1 , фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , з залученням третьої особи державного реєстратора Васильківської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого М.М., про визнання укладеною угоди, визнання недійсним договору про право користування земельною ділянкою, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права користування землею з одночасним припиненням такого права задоволено частково.

Визнано недійсним договір про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису), серія та номер б/н, виданий 17.01.2020, право зареєстроване 17.01.2020 за номером запису - 35117072, який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0086 загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області.

Скасовано рішення Державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малого Миколи Миколайовича (індексний номер рішення - 50736918 від 21.02.2020) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - права за договором про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (договір емфітевзису) серія та номер: б/н, виданий 17.01.2020, який укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:0086 загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, з одночасним припиненням такого речового права. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Додатковим рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 28 квітня 2022 року вирішено питання про судові витрати.

З рішенням суду першої інстанції не погодився позивач ТОВ «АФ «Пузиківська», оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Близнюк І.В. прохає скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 25.11.2014 р., задовольнивши позов у вказаній частині. В іншій частині рішення просив залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що висновки суду першої інстанції про відмову у визнанні укладеною додаткової угоди до договору оренди землі від 25.11.2014 р. не відповідають обставинам справи, оскільки матеріалами справи підтверджено, що 23.08.2019 позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_1 лист-повідомлення про поновлення (продовження) договору оренди землі та проект додаткової угоди. Також аналогічний лист був направлений повторно 19.12.2019 р. та отриманий відповідачем під підпис.

Вважає, що позивач виконав вимоги ст. 33 Закону України «Про оренду землі», ст. 626,792 ЦК України і набуло право на поновлення договору оренди землі на умовах додаткової угоди, запропонованої позивачем, у тому числі з огляду на мовчазну згоду відповідача, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є протиправним.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників справи не надходили.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та третя особа державний реєстратор Васильківської сільської ради Семенівського району Полтавської області Малий М.М. повідомлені про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 25.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Пузиківська», як орендарем, та ОСОБА_1 , як орендодавцем, укладено договір оренди землі.

Відповідно до п.п. 1-2 договору орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для товарного с/г виробництва, яка знаходиться на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 4,39 га, кадастровий номер :00:001:0086.

Пунктом 8 Договору передбачено, що його укладено строком на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, що передбачено п. 43 договору.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, державну реєстрацію права оренди земельної ділянки проведено 03.11.2015 року.

ТОВ АФ «Пузиківська» до закінчення договору оренди землі від 25.11.2014 року, а саме 23.08.2019 року за вих. № 2-вп/19 направив на адресу орендодавця ОСОБА_1 лист повідомлення про поновлення (продовження) договору оренди землі, в якому повідомило орендодавця про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк з примірником відповідної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки від 25.11.2014 року.

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано поштову квитанцію від 23.08.2019 року, накладну 356 з описом вкладення (їх копії) (а.с.29-32 ).

В ході дослідження в судовому засіданні в суді першої інстанції копії вказаної накладної встановлено, що адресою одержувача зазначено: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 . Тоді як відповідач ОСОБА_1 проживає за аналогічною адресою, але в м. Кременчуці.

Також місцевим судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 направив на адресу позивача повідомлення від 30.09.2019 року про небажання продовжувати договір оренди землі з ТОВ «АФ «Пузиківська».

На підтвердження вказаного факту надав фіскальний чек від 30.09.2019 року про відправку рекомендованого листа на адресу ТОВ АФ «Пузиківська» (а.с.65-66).

Крім того, 25.11.2019 року ОСОБА_1 було направлено лист повідомлення директору ТОВ «АФ «Пузиківська» про небажання поновлювати договір оренди та повернення земельної ділянки.

В підтвердження направлення листа додано фіскальний чек, опис вкладення, накладну та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.67-71).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання укладеною додаткової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено факт належного повідомлення орендодавця про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк в порядку, встановленому ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». В свою чергу орендодавець висловив заперечення щодо поновлення договору оренди землі, тому відсутні підстави для реалізації переважного права позивача на поновлення договору оренди на новий строк.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Згідно з частиною першоюстатті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина першастатті 627 ЦК України).

Частиною 1статті 777 ЦК Українипередбачено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Статтею 33 Закону України «Про оренду землі»передбачено випадки пролонгації договору оренди.

Частинами 1-5 статті 33цього ЗаконуУкраїни «Про оренду землі» ( в редакції на час укладення договору)передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.

За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першоюстатті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно з частинами першою-п`ятоюстатті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, які передбаченістаттею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першоїстатті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020, справа № 313/350/16-ц, зазначила, що статтею 33 Закону України"Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. З огляду на вказане Велика Палата відступила від висновку Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного в постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, а саме стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Помилково ототожнювати правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах), який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря, сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення. Зазначені правові інститути є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права є можливою тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди і суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами на рівних запропонованих орендодавцем умовах договору оренди (постанова КГС ВС від 16.09.2020 у справі № 904/5126/19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 зазначила, що стаття 33 Закону України "Про оренду землі" (до змін її редакції згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ) для поновлення договору оренди землі на підставі частини шостої цієї статті вимагала від орендаря завчасно надіслати орендодавцеві повідомлення про таке поновлення з проєктом відповідної додаткової угоди. Лише після повідомлення орендарем про поновлення відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду.

За відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення останнього щодо наміру укладення нового договору оренди з новим орендарем, право особи на реалізацію свого переважного права,що передбачено статтею 777 ЦК України та статтею 33 Закону України "Про оренду землі", буде порушено, а така поведінка орендодавця відносно попереднього орендаря буде недобросовісною.

Встановивши, що позивачем ТОВ «АФ «Пузиківська» не направлено орендодавцю ОСОБА_1 у визначеному Законом порядку повідомлення про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, суд першої інстанції обґрунтовано відмовів у задоволенні позову в частині визнання укладеною додаткової угоди.

При цьому місцевий суд надав належну оцінку повідомленню ТОВ «АФ «Пузиківська», яке було направлено ними 23.08.2019 року ОСОБА_1 , проте не отримане останнім в зв`язку із зазначенням невірної адреси відповідача.

Також суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги лист-повідомлення (щодо орендної плати 2019) та повторне повідомлення щодо поновлення (продовження) договору оренди земельної ділянки з проектом угоди, який доданий до відповіді на відзив, оскільки із змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 19.12.2019 року (а.с. 104), вбачається що лист стосувався отримання орендної плати за 2019 р. та був поданий до справи з порушенням ст. 83 ЦПК України.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 30.09.2019 року та 25.11.2019 року направив ТОВ «АФ «Пузиківська» повідомлення в яких зазначив, що не бажає продовжувати договір оренди землі на новий строк (а.с. 65-69).

Таким чином висновки суду щодо відсутності підстав для визнання укладеною додаткову угоду до договору оренди землі від 25 листопада 2014 року, який укладений між ТОВ «АФ «Пузиківська» та ОСОБА_1 , відповідають встановленим обставинам та наданим сторонами доказам.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо недійсності договору про право користування земельною ділянкою (договір емфітевзісу), який був укладений між ОСОБА_1 до ФОБ ОСОБА_2 , враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на дати укладення та державної реєстрації договору оренди землі) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п.5 ст.126 ЗК України (в редакції на час реєстрації договору) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до Закону.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

За змістом ст.ст. 18, 20 ЗУ України укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.01.2020, справа № 322/1178/17, зазначила, що метою укладення будь-якого цивільного правочину є отримання певних правових наслідків через реалізацію сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків. Правочин, укладений без наміру створення правових наслідків, які ним обумовлені, є фіктивним.

Разом з тим реалізувати свої суб`єктивні права та обов`язки сторони договору оренди земельної ділянки можуть лише після державної реєстрації такого договору.

Велика Палата Верховного Суду бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК, у редакції, яка була чинною як на час укладення договору оренди земельної ділянки, так і на момент його державної реєстрації, визначено момент, коли договір, який підлягав державній реєстрації, є укладеним, а саме: договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

Таким чином, із урахуванням зазначених норм матеріального права і висновків Верховного Суду випливає, що 5-річний строк дії договору оренди землі від 25.11.2014 року, укладений між позивачем ТОВ "Агрофірма "Пузиківська", як орендарем, і ОСОБА_1 , як орендодавцем, набирає чинності з моменту його державної реєстрації 03.11.2015 року та діє до 03.11.2020 року.

Вказаний договір не визнаний в судовому порядку недійсним, його реєстрація була проведена у відповідності до приписів діючого на той час законодавства, тому вказаний правочин є вчиненим, реальним та таким, який спричинив права та обов`язки у сторін до 03.11.2020 року.

За таких обставин, укладення 17.01.2020 року та державна реєстрація договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , порушує права ТОВ "Агрофірма "Пузиківська" на вільне використання земельної ділянки, яка була предметом договору оренди до 03.11.2020 р. Тому суд першої інстанції, враховуючи вимоги ст. 215 ч.3, ст. 216 ч.1 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про оренду землі», дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб «емфітевзис» від 17.01.2020 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 недійсним та скасування рішення Державного реєстратора Василівської сільської ради Семенівського району Полтавської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.02.2020 р за цим договором.

При цьому місцевий суд вірно зазначив, що рішення державного реєстратора підлягає скасуванню не лише із підстав недійсності оспорюваного договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) від 17.01.2020 року, але й з підстав порушення державним реєстратором норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно під час вчинення відповідних реєстраційних дій, а саме ст. 10, ч. 4 ст. 18, ч. 1 п. 5 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» . Фактично рішення державного реєстратора призвело до виникнення ситуації з подвійною реєстрацією права користування землею на одну і ту саму земельну ділянку за різними особами, що суперечить чинному законодавству.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що ТОВ «АФ «Пузиківська» було вжито належних заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_1 про намір поновити (продовжити) з ним договір оренди землі, не можуть бути прийняті до уваги оскільки відповідний лист від 23.08.2019 року не був вручений останньому через помилку, допущену відправником в адресі місця проживання відповідача ОСОБА_1 .. Також відсутні докази направлення ОСОБА_1 повідомлення про поновлення договору листом від 19.12.2019 року, оскільки згідно змісту рекомендованого повідомлення, лист стосувався отримання орендної плати за 2019 року, що не спростовано позивачем.

Інші доводи, викладені адвокатом Близнюком І.І. в апеляційній скарзі, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням, фактично дублюють зміст позовної заяви, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пузиківська" адвоката Близнюка Ігоря Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді О.І.Обідіна

Ю.В.Дряниця