ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1227/22 Номер провадження 22-ц/814/2522/23Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м.Полтаві про відшкодування моральної шкоди

третя особа: Державна казначейська служба України

за апеляційною скаргою адвоката Літвінової-Бородіної Наталії Василівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01 грудня 2022 року під головуванням судді Блажко І.О. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 07.12.2022 року,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до районного суду з даним позовом. Зазначав, що 29.04.2020 року він повідомив уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про вчинення відносно нього злочину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.384 КК України, однак вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 року по справі №554/4049/20 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, відмовлено.

23.12.2020 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу позивача задоволено, скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2020 року та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, внести відомості до ЄРДР.

Посилаючись на те, що дані обставини унеможливлюють встановлення непричетності його до інкримінованих злочинів, викликають у нього дискомфорт та почуття несправедливості, як громадянина України, завдають шкоди його здоров`ю, порушують життєві ритми і зв`язки, змушують його постійно перебувати в напруженому психологічному стані, від якого з`явилося відчуття постійної тривоги, хвилювання, нервові розлади, безсоння, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 50 000 гривень.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 01 грудня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано недоведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає, що незаконність дій слідчих ТУ ДБР, яка виразилась у бездіяльності доведена ним в повному обсязі, завдання йому моральної шкоди також обґрунтовано, причинний зв`язок між протиправною поведінкою слідчих ТУ ДБР та завданою моральною шкодою доведений.

У відзиві ТУ ДБР розташоване у м.Полтаві, посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01 грудня 2022 рокузалишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частини четверта, шоста статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК України).

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.04.2020 року ОСОБА_1 повідомив уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, про вчинення відносно нього злочину за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.384 КК України, однак вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено не було.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 року ( справа №554/4049/20 ) відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

23.12.2020 року колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду ухвалено рішення, яким апеляційну скаргу позивача задоволено, скасовано ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 29.10.2020 року та зобов`язано уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, внести відомості до ЄРДР.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на задоволення апеляційним судом його скарги на бездіяльність слідчого та зобов`язання внести відомості до ЄРДР, що свідчить на його думку про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди, під якою він розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивачем не було доведено обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог та не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт завдання йому шкоди діями відповідача

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі N 920/715/17 (провадження N 12-199гс18) зазначила, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив та чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Ураховуючи викладене, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачеві посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись да районного суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилався на задоволення апеляційним судом його скарги.

Так, ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року ухвала слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 року скасована та постановлено нова ухвала, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР.

Зобов`язано уповноважену службову особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 29.04.2020.

Отже, саме звернення ОСОБА_1 до судів зі скаргою свідчить про реалізацію передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень і не є безумовним доказом їх неправомірності. Сам факт зобов`язання внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань не свідчить про протиправність дій органу досудового розслідування та завдання моральної шкоди позивачу, не має наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалою апеляційного суду.

Задоволення скарги ОСОБА_1 не може бути підставою для відшкодування шкоди на підставі норм Цивільного кодексу України, оскільки чинним законодавством, а саме нормами КПК України, передбачено механізм захисту порушеного права особи шляхом оскарження бездіяльності у встановленому нормами КПК України порядку, яке позивачем і було реалізовано.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом в постанові від 28 січня 2019 року (справа № 686/7576/18), яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховувати суд при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Вирішуючи спір, районний суд, врахувавши наведені вище норми матеріального права та обставини справи, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що оскарження позивачем процесуальних рішень в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а задоволення його скарги є достатньою сатисфакцією.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, обґрунтовано дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновків районного суду не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Літвінової-Бородіної Наталії Василівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 01 грудня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.02.2023 року.

Головуючий суддя О.В. Прядкіна

Судді: О.І. Обідіна

Л.І. Пилипчук