Справа №477/269/20 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І. В.
Провадження №22-ц/812/104/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2023 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В. М.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2022 року, ухвалене о 13 год 50 хв під головуванням судді Коваленка І. В. у приміщенні суду у м.Миколаєві, повний текст якого складено того ж дня, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 подала до суду зазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Позивач зазначала, що сторони по справі є сестрами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , після чого їх мати ОСОБА_5 та позивач успадкували квартиру АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 від прийняття спадщини відмовилася.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частина вищезазначеної квартири.

Позивач вказувала, що вона разом із своєю сім`єю переїхала до вказаної квартири у 2012 році для догляду за своїми батьками, у зв`язку з їх станом здоров`я.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 листопада 2013 року ОСОБА_5 була визнана недієздатною. Опіку над нею здійснювала позивач.

ОСОБА_1 зазначала, що вона постійно опікувалася матір`ю, яка тяжко хворіла, у зв`язку з чим її неможливо було залишити без нагляду, так як це було небезпечно для оточуючих.

Незважаючи на це, ОСОБА_3 участі в догляді матері не приймала та допомоги не надавала.

Посилаючись на те, що відповідач не надавала матері допомоги в той час, як вона потребувала її через безпорадний стан, позивач на підставі ст.1224 ЦК України просили усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті їх матері ОСОБА_5 .

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що він є надуманим та безпідставним. Вона зауважила, що знала про хворобу матері, допомагала позивачу матеріально та морально, сплатила їй половину коштів на поховання матері. Догляд за матір`ю не здійснювала, бо вона проживала разом з позивачем. Матір навідувала, але не часто.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 квітня 2020 року накладено арешт на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка підлягає спадкуванню після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , із забороною вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину та укладати угоди, пов`язані з відчуженням нерухомого майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою суду від 03 квітня 2020 року.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено одночасного настання всіх передбачених ч.5 ст.1224 ЦК України обставин, необхідних для усунення від спадкування.

У тому числі не доведено того, що спадкодавець та позивач зверталися до відповідача із проханням про допомогу у догляді та утриманні матері, а відповідач відмовила у цьому.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою скаргу, позивач вказувала, що суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи беззаперечні докази наявності підстав для задоволення позову, дійшов помилкових висновків про недоведеність позовних вимог.

Зокрема апелянт вказувала на те, що у ОСОБА_3 не було об`єктивних перешкод для виконання свого обов`язку по догляду за хворою матір`ю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

За загальним правилом, факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливості його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. За таких обставин, ухилення характеризується умисною формою вини.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкодавця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є сестрами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 , за яким за життя була зареєстрована на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Після його смерті спадщина була прийнята його дружиною ОСОБА_5 та позивачем.

Цього ж року позивач разом з родиною переїхала у вищевказану квартиру для здійснення догляду за матір`ю, яка згідно з медичною документацією мала психічне захворювання.

У 2014 році ОСОБА_3 відмовилася від належної батькові на праві користування дачі, у зв`язку з чим ОСОБА_1 стала членом кооперативу.

22 липня 2013 року ОСОБА_3 подала до опікунської ради при департаменті праці та соціального захисту населення заяву, в якій зазначила, що вона не заперечує проти того, щоб її сестра ОСОБА_1 була опікуном їх матері ОСОБА_5 .

Представниками відділу по роботі з особами з інвалідністю Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району м.Миколаєва 25 липня 2013 року складено акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_5 , у якому зазначено, що вона проживає у кв. АДРЕСА_1 , її доглядом займається ОСОБА_1 , яка проживає за цією адресою разом із сім`єю. Також в акті зазначено, що ОСОБА_5 перебуває на обліку у психіатричній лікарні з 2009 року та потребує опіки.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 листопада 2013 року з урахуванням ухвали того ж суду про виправлення описки від 28 листопада 2013 року ОСОБА_5 було визнано недієздатною. Опікуном ОСОБА_5 призначено ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_5 було встановлено І групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково та зазначено, що вона потребує постійного стороннього догляду, про що видано довідку серії 10ААВ №350813 від 27.11.2014.

Представниками відділу по роботі з особами з інвалідністю Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району м.Миколаєва після встановлення над ОСОБА_5 опіки періодично здійснювалися обстеження умов її проживання, у ході яких констатувалося, що опікун належним чином виконує свої обов`язки. Сусіди підтверджували, що ОСОБА_5 завжди доглянута. Натомість, ОСОБА_3 за цією адресою матір не відвідує та допомогу не надає.

Згідно з довідками Головного управління Пенсійного Фонду України в Миколаївській області та Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району м.Миколаєва з 2013 по 2019 роки пенсія ОСОБА_5 становила від 1087,52 грн до 2156,56 грн щомісячно, ОСОБА_1 з 2015 по 2018 роки отримувала допомогу на догляд за матір`ю від 1218 грн до 1777 грн щомісячно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва виданого КП «Миколаївська ритуальна служба» на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_5 було поховано 21 серпня 2019 року. Оплата ритуальних послуг здійснювалася ОСОБА_1 на суму 13 500 грн.

24 грудня 2019 року та 24 січня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали до Другої Миколаївської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с.128, 129).

06 березня 2020 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину зареєструвала право власності на 2/3 частини вищезазначеної квартири (т.1 а.с.44-45).

Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є сусідами позивача, пояснили, що мати сторін хворіла та потребувала стороннього догляду, який надавала позивач. Відповідача біля матері вони ніколи не бачили.

Свідок ОСОБА_9 , яка є дочкою відповідача, пояснила, що вона разом з матір`ю навідували бабусю, коли вона знаходилася у лікарні. Позивач жодного разу не повідомляла їм про необхідність надання допомоги бабусі.

Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка відповідно до вимог ст.76, 81 ЦПК України не надала доказів умисного ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцю, доказів потреби спадкодавця у допомозі саме відповідачки, наявності у відповідачки можливості її надати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він є законним та обґрунтованим.

Досліджені судом докази свідчать про недоведеність позивачкою заявлених позовних вимог, оскільки вона не надала суду доказів одночасного настання обставин, зазначених у ч.5 ст.1224 ЦК України, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.