ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12628/21

Провадження № 22-ц/4820/462/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника апелянта, представника позивача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп», про визнання недійсним договору, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія» на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2022 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року позивачка, звертаючись із вказаним позовом до відповідачів, вказувала, що 27.03.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та нею було укладено кредитний договір №27/03/2007/978-К/531, в якості забезпечення до цього кредитного договору 27.03.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір №27/03/2007/978-531-1 застави майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

15.07.2020 року між ПАТ «КБ Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги №GL48N718070_I_1, відповідно до умов якого банк відступив право вимоги до боржників, а новий кредитор набув усіх прав кредитора за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором №27/03/2007/978-К/531 від 27.03.2007 року та договором застави майнових прав №27/03/2007/978-531-1 від 27.03.2007 року.

20.07.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Факторінгс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №20/07/2020.

За пунктом 4 вказаного договору сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до договору новий кредитор сплачує товариства грошові кошти в сумі 12 млн. грн. ціна договору. На момент укладення договору ціна договору частково сплачена новим кредитором. Залишок ціни договору у розмірі 2 млн. грн. сплачується товариству новим кредитором протягом 15 робочих днів.

Станом на 20.07.2020 року ТОВ «ФК «Факторінгс» повністю не розрахувався із ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», а отже, не набуло право вимоги і не могло відступити (передати, продати) таке право іншій особі.

Того ж дня, 20.07.2020 року між ТОВ «ФК «Факторінгс» та ТОВ «Галицька фінансова компанія» укладено договір про відступлення прав вимоги № 20/07/2020/1.

Відповідно до п. 1 договору ТОВ «ФК «Факторінгс» відступає новому кредитору ТОВ «Галицька фінансова компанія» належні товариству майнові права на підставі договору № 20/07/2020 про відступлення права вимоги, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Факторінгс», новий кредитор набуває прав вимоги товариства до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку 1 до договору.

Ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті) потребує отримання фінансової установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16.12.2020 року у справі №461/2900/11. Станом на 10.02.2021 року генеральна та/або індивідуальна ліцензія Національного Банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою ТОВ «ФК «Галицька фінансова компанія» не видавалася. Отже, ТОВ «ФК «Галицька фінансова компанія» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором.

З цих підстав позивачка просила визнати недійсним договір №20/07/2020/1 від 20.07.2020 року, укладений між ТОВ «ФК «Факторінгс» та ТОВ «Галицька фінансова компанія» в частині відступлення прав вимоги за кредитним договором №27/03/2007/978-К/531 від 27.03.2007 року та договором застави майнових прав № 27/03/2007/978-531-1 від 27.03.2007 року.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2022 року позов задоволено.

Визнано договір № 20/7/2020/1 від 20.07.2020 року, укладений між ТОВ «ФК «Факторінгс» та ТОВ «Галицька фінансова компанія», в частині відступлення права вимоги за Кредитним договором №27/03/2007/978-К/531 від 27.03.2007 року та договором застави майнових прав № 27/03/2007/978-531-1 від 27.03.2007 року недійсним.

В апеляційній скарзі ТОВ «Галицька фінансова компанія» просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що позивач не є стороною оспорюваного договору №20/7/2020/1 про відступлення прав вимоги від 20.07.2007 року. Заміна кредитора здійснюється без згоди боржника, ця заміна ніяк не впливає на характер, обсяг і порядок виконання боржником своїх зобов`язань, не погіршує його становище та не зачіпає його інтереси.

Водночас, за умови дійсності Кредитного договору №27/03/2007/978-К/531 та Договору застави майнових прав №27/03/2007/978-531-1, визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за цими договорами ніяк не вплине на права та обов`язки позивачки. Так, визнання його недійсним призведе до того, що кредитодавцем та заставодержателем за згаданими вище договорами знову стане ТОВ «ФК «Факторінгс». Незалежно від того, хто виступає кредитором за згаданими вище кредитним договором та договором застави, позивачка як боржниця має виконати взяті на себе договірні зобов`язання.

Суд першої інстанції неправильно кваліфікував договір №20/7/2020/1 від 20.07.2020 року як договір факторингу. Натомість, цей договір за свою правовою природою є договором відступлення права вимоги (цесії), при його укладенні сторони керувалися нормами статей 512, 513,514 ЦК України.

Вважає помилковим висновок суду про те, що ТОВ «ГФК» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором в зв`язку з відсутністю ліцензії на вчинення операції із валютними цінностями, оскільки спірний договір не є договором факторингу, і операції з іноземною валютою не проводилися.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Представник позивачки просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Інші учасники в суд не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Так, встановлено, що 27.03.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №27/03/2007/978-К/531. В забезпечення цього договору 27.03.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір №27/03/2007/978-531-1 застави майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

15.07.2020 року між ПАТ «КБ Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення прав вимоги №01.48X718070_І_1, відповідно до умов якого банк відступив право вимоги до боржників, а новий кредитор набув усіх прав кредитора за кредитними договорами, зокрема за кредитним договором №27/03/2007/978- К/531 від 27.03.2007 року та договором застави майнових прав №27/03/2007/978-531-1 від 27.03.2007 року.

20.07.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Факторінгс» було укладено договір про відступлення прав вимоги №20/07/2020.

Відповідно до п. 2 цього Договору за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання товариством у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основним договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатках №1-4 до цього договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 ЦК України, право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основними договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності правочинів, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ, виконавчих проваджень щодо боржників, в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками тощо.

За пунктом 4 цього договору сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує товариству грошові кошти в сумі 12 млн. грн. - ціна договору. На момент підписання договору ціна договору частково сплачена новим кредитором товариству на підставі попереднього договору №01-05-06 до Договору відступлення прав вимоги за лотом №GL48N718070 у розмірі 10 млн. грн. Залишок ціни договору у розмірі 2 млн.грн. сплачується товариству новим кредитором протягом 15 робочих днів.

Згідно з Додатковим договором № 1 до договору про відступлення прав вимоги №20/07/2020 ТОВ «ФК «Факторінгс» і ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» виклали пункт 2 цього договору в новій редакції: «За цим договором новий кредитор в день укладення цього договору набуває усі права кредитора за Основними договорами».

Того ж дня, 20.07.2020 року, між ТОВ «ФК «Факторінгс» та ТОВ «Галицька фінансова компанія» укладено договір про відступлення прав вимоги № 20/07/2020/1.

Відповідно до п. 1 цього договору ТОВ «ФК «Факторінгс» відступає новому кредитору (ТОВ «Галицька фінансова компанія») належні товариству майнові права на підставі договору № 20/07/2020 про відступлення права вимоги, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Факторінгс», новий кредитор набуває прав вимоги товариства до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку 1 до цього договору.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір є договором факторингу, при цьому в ТОВ «ФК «Галицька фінансова компанія» відсутня генеральна та/або індивідуальна ліцензія Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою, яка є необхідною для ведення діяльності з надання послуг факторингу, відтак ТОВ «ФК «Галицька фінансова компанія» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором, а отже, наявні підстави для визнання цього договору недійсним.

Проте з такими висновками погодитися не можна, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

В свою чергу договір факторингу має інші ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови.

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18.

Суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «ФК «Галицька фінансова компанія» не набуло право здійснювати фінансові операції щодо боржника - за умовами договору відступлення права вимоги у товариства виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором.

При цьому оспорюваний договір не містить умов, які б передбачали передання грошових коштів новим кредитором в розпорядження первісному кредитору за плату, тобто умови договору не передбачають отримання прибутку, а отже, правовідносини сторін за оспорюваними правочинами не є правовідносинами у сфері факторингу.

Спірний договір є змішаним, бо містить елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема, ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).

З врахуванням наведеного висновок суду першої інстанції про те, що спірний договір можна кваліфікувати як договір факторингу, є помилковим.

Оспорюваний позивачкою правочин є купівлею-продажем прав вимоги та за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється статтями 512 - 519 ЦК України і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, тому наявність у відповідача як нового кредитора, ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг, не вимагається.

Відповідно до змісту терміну «валютні операції» та норм Закону України «Про валюту і валютні операції», самі по собі операції за договором відступлення прав вимоги (цесії) не є валютними операціями, адже не пов`язані з переходом права власності на валютні цінності чи їх використанням у будь-який спосіб.

Отже, оскільки спірний договір не є договором факторингу, і операції із іноземною валютою за цим договором не проводилися, то висновок суду про необхідність ТОВ «ФК «Галицька фінансова компанія» мати генеральну та/або індивідуальну ліцензії Національного банку України на право здійснення операцій з іноземною валютою ля укладення спірного договору, є хибним.

Укладений між відповідачами правочин є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

За змістом статей 15 ЦК України, 4 ЦПК України особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права чи законного інтересу лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Рішення суду першої інстанції не містить висновків, в чому ж полягає порушення права позивачки, і яке саме її право або інтерес підлягає захисту.

Так, позивачка ОСОБА_1 не є стороною договору № 27/03/2007/978-531-1 від 27.03.2007 року. При цьому заміна кредитора ніяк не впливає на характер, обсяг та порядок виконання нею своїх зобов`язань за кредитним договором - не змінено обсяг її майнових зобов`язань в результаті укладення спірного договору про відступлення права вимоги, а отже, не порушуються її права або охоронювані законом інтереси.

Посилання представника позивачки на неможливість сплатити борг новому кредитору у валюті зобов`язання є безпідставним, це питання врегульовано нормою ч.3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

З огляду на зазначене, договір №20/7/2020/1 від 20.07.2007 року, укладений між ТОВ «ФК «Факторінгс» та ТОВ «Галицька фінансова компанія», не порушує законних прав та інтересів позивачки, а визнання його недійсним не матиме для неї жодних правових наслідків, оскільки не виключить її обов`язок виконати договірні зобов`язання.

З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Галицька фінансова компанія» 1362 грн. понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія» задовольнити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Факторінгс», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Дніпрофінансгруп», про визнання недійсним договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Галицька фінансова компанія» ( місцезнаходження площа Старий ринок, 1, м. Львів, 79019, ) 1362 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2023 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк