Номер провадження: 22-ц/813/2353/23
Головуючий у першій інстанції Маркарова С. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувшив порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року, ухваленого під головуванням судді Маркарової С.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування стягнення, визнання дій по нарахуванню заборгованості неправомірними, зобов`язання повернути стягнуті кошти,

встановив:

24.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Перший Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ), та після уточнення якого 31.07.2020 року, які надійшли до суду 11.08.2020 року (а.с.18-24) просив суд:

- визнати незаконними дії Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ щодо визначення суми заборгованості по сплаті аліментів;

- скасувати стягнення на підставі постанови ВП № 60965475 від 05.02.2020 року з пенсії ОСОБА_1 на рахунок Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ, яке є протиправним;

- негайно повернути йому гроші, які були безпідставно стягнуті з його пенсії відповідно до постанови ВП № 60965475 від 05.02.2020 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що починаючи з 2018 року, за домовленістю з ОСОБА_2 він постійно надавав не тільки матеріальну допомогу як дітям, так і самій ОСОБА_2 .

На медичні страховки за період 2015-2020 років в клініці « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на всіх дітей на період 2015-2020 років ним було сплачено близько 21 500 грн., придбаний одяг та взуття, побутова техніка (холодильник, побутовий пилосос, кухонний комбайн, ноутбук, планшет і мобільні телефони), продукти, побутова хімія, ліки та інші необхідні речі для дітей.

Разом з тим, із листа Головного Управління ПФУ в Одеській області від 11.03.2020 року № 695 йому стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця ВП №60965475 від 05.02.2020 року з його пенсії примусово перераховуються гроші на рахунок Першого Малиновського ВДВС у м.Одесі ПМУМЮ на виконання судового наказу Малиновського районного суду м.Одеси від 18.11.2019 року по справі 521/18055/19 (довідка а.с.9).

Позивач стверджував, що він надає та надавав на час винесення судового наказу матеріальну допомогу на утримання всіх дітей, у тому числі і ОСОБА_2 .

З кінця березня 2019 року по час звернення із даним позовом позивачем було витрачено на утримання дітей 50 000,00 грн.

В листопаді та грудні 2019 року позивач особисто передав стягувачу ОСОБА_2 2 500 грн.

22.01.2020 року стягувач повідомила позивачу про стягнення з нього аліментів у судовому порядку.

30.01.2020 року та 27.02.2020 року позивачем зроблені грошові перекази стягувачу на суму 1780,00 грн., кошти отримані ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_3 зазначив, що сума знятих грошових коштів з його пенсії за березень 2020 року складає 3 372,12 грн.

Заборгованість по аліментам станом на 01.04.2020 року становить 11 683,37 грн.

Усього 15 055,49 грн., тобто по 5 000 грн. аліментів за місяць.

Позивач вважав, що вищевикладені обставини не були враховані Першим Малиновським ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ при визначенні розміру його заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.11.2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково.

Зобов`язано Перший Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ провести перерахунок в межах виконавчого провадження ВП 60965475 заборгованості по аліментах з урахуванням сплачених боржником ОСОБА_1 аліментів за січень 2020 року та лютий 2020 року у розмірі 1780,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с.129-131).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.11.2021 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.134-137).

Крім того, 06.09.2022 року заявник апеляційної скарги ОСОБА_4 надав суду апеляційної інстанції додаткові письмові пояснення до своєї апеляційної скарги, в яких він просив суд апеляційної інстанції врахувати, що державним виконавцем не виконано обов`язок по направленню йому копії постанови про відкриття виконавчого провадження, а також врахувати, що він регулярно сплачував аліменти та надавав іншу грошову допомогу, а тому відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження взагалі не повинно було відкриватися.

Більше того, ОСОБА_4 зазначив, що Як ОСОБА_2 , так і діти неодноразово заявляли, що він не є біологічним батьком дітей, які перестали з ним спілкуватись (а.с.161-162).

У відзиві на апеляційну скаргу Перший Малиновський ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ просить рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.11.2021 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обгрунтованість судового рішення (а.с.166-167). При цьому начальник Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ зазначила, що направлення копії постанови про відкриття апеляційного провадження є обов`язком державного виконавця, проте невиконання цих вимог саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття апеляційного провадження.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (а.с. 165, 170, 172).

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 15.02.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 27.02.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично рік (а.с. 145), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2019 року судовим наказом Малиновського районного суду м.Одеси по справі 521/18055/19, який набрав законної сили також 18.11.2019 року, з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку позивача, щомісячно, але не менше 50 % розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, починаючи з 29.10.2019 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.31).

У відповідності до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Оскільки відповідно до вимог ч.7 та ч. 8 ст. 170 ЦПК України боржник із позовом про зменшення розміру аліментів та про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не звертався, то вищевказаний судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом (ст. 160 ЦПК України).

У зв`язку з цим, постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС від 22.01.2020 року відкрито виконавче провадження по виконанню судового наказу, ВП № 60965475 (а.с.102-103).

Проте, доказів направлення копії постанови боржнику рекомендованим поштовим відправленням, отримання позивачем копії постанови, в порушення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» матеріали виконавчого провадження не містять.

Разом з тим, постановою державного виконавця від 05.02.2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, та інші доходи боржника (а.с.98-100).

У відповідності до розрахунку державного виконавця від 17.05.2021 року заборгованість по сплаті аліментів позивача виникла за період з 29.10.2019 року по 17.05.2021 року та складає 20 959,23 грн. (а.с.91-92).

Твердження позивача про те, що про наявність постанови ВП№ 60965475 від 22.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження йому стало відомо лише 18.03.2020 року, не спростовані матеріалами справи, та підтверджується вищевказаною довідкою Головного управління ПФУ в Одеській області № 695.

Після того, як позивач дізнався про факт стягнення з нього аліментів на утримання дітей в судовому порядку від стягувача ОСОБА_2 22.01.2020 року 30.01.2020 рок та 07.02.2020 року надійшли грошові переводи стягувачу на загальну суму 1780 грн. в якості аліментів.

Зазначені обставини не заперечуються учасниками справи та підтверджуються квитанціями, наданими позивачем суду (а.с.11).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жодних інших доказів сплати аліментів у добровільному порядку чи за судовим наказом, починаючи з 29.10.2019 року, позивачем в процесі розгляду справи не надано.

Зазначені обставини свідчать про те, що жодних заходів на виконання вимог ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» з часу, з якого боржник ОСОБА_1 дізнався про відкриття виконавчого провадження, ним фактично не вживались.

При вирішенні спору суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що відповідно до ч.2 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

У відповідності до Конституції України, ЦПК України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання рішення суду є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, враховуючи наявність рішення суду у формі судового наказу, який набрав законної сили та підлягає виконанню у встановленому законному порядку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що законних підстав для припинення, скасування стягнення на підставі постанови ВП № 60965475 від 22.01.2020 року, негайного повернення позивачу коштів, які були стягнуті з його пенсії на підставі постанови ВП № 60965475 від 22.01.2020 року матеріали справи не містять.

Проте, суд дійшов правильного висновку про те, що при відсутності належного повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження, призвело до неправильного визначення відповідачем розміру заборгованості боржника по сплаті аліментів, з урахуванням часткової сплати їх у добровільному порядку.

З цих підстав, правильним способом захисту порушеного права, який може обрати суд в межах заявлених позивачем вимог, є зобов`язання відповідача провести перерахунок в межах виконавчого провадження ВП60965475 заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням сплачених боржником ОСОБА_1 аліментів за січень 2020 року та лютий 2020 року у розмірі 1780 грн., що узгоджується зі ст. 5 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що ним в порушення ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не отримано копії постанови про відкриття виконавчого провадження, то вони є слушними, однак не є підставою для визнання незаконними дій державного виконавця щодо підготовки та прийняття цієї постанови, неправильного визначення суми заборгованості по сплаті аліментів, скасування стягнення на підставі цієї постанови з пенсії ОСОБА_1 і негайного повернення грошових коштів ОСОБА_1 , які були незаконно стягнуті з його пенсії.

При цьому колегією суддів враховано, що при зверненні до суду як з первісними, так і з уточненими позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 не ставив питання про скасування постанови ВП № 60965475 від 22.01.2020 року про відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.02.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра