Справа № 308/3614/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 січня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Піца Михайла Михайловича на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 308/3614/21 (Головуючий: Сарай А.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити дії, мотивуючи тим, що згідно з довідкою до акта огляду обласною медико-соціальною експертною комісією № 661483 від 15.07.2020 року серії 12 ААБ позивачу встановлена перша «Б» група інвалідності без терміну перегляду, а відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 453 від 01.07.2020 року виданою обласною медико-соціальною експертною комісією, житло в яуому вона проживає 2-х кімнатна квартира на 5-му поверсі в АДРЕСА_1 , не відповідає вимогам для проживання осіб із інвалідністю з ураженням опорно-рухового апарату та потребує пристосування до можливостей інваліда відповідно до Державних будівельних норм України В:2.2-40:2018 «Інклюзивність будівель та споруд», якими передбачено облаштування житла особи з інвалідністю пандусами, сходинками, підйомниками, ліфтами, тощо.

Позивачка зазначає, що пристосування житла, в якому вона проживає до вимог, які передбачені будівельними нормами України для проживання осіб з ураженням опорно-рухового апарату зазначено в її індивідуальній програмі реабілітації інваліда.

Оскільки відповідно до положення про індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 року № 757, фінансування реабілітаційних заходів індивідуальної програми реабілітації здійснюється за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті та місцевому бюджеті на цю мету та інших джерел, 21 січня 2021 року позивачка звернулася до голови Ужгородського міськвиконкому із заявою, в якій просила пристосувати житло, в якому вона проживає, до потреб для проживання осіб з інвалідністю першої групи з ураженням опорно-рухового апарату, а у випадку неможливості пристосування провести заміну житла на 2-х кімнатну квартиру в будинку, що збудований поруч по АДРЕСА_2 , на першому поверсі, а вона з чоловіком передають свою квартиру міськвиконкому.

Позивачка вказує, що заміна житла, яке не відповідає вимогам для проживання осіб з інвалідністю передбачена ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а саме у разі невідповідності житла особи з інвалідністю висновкам медико-соціальної експертної комісії і неможливості його пристосування до потреб особи з інвалідністю може проводитися заміна житлової площі.

Однак, Ужгородський міськвиконком неправомірно відмовив позивачці, як у пристосуванні житла до потреб інваліда, так і в заміні житла, що зазначено в листі Ужгородського міськвиконкому від 23.02.2021 року № Р-190.

Зауважує, що ст. 5 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» передбачено, що індивідуальна програма реабілітації особи з інвалідністю є обов`язковою до виконання державними органами, підприємствами, установами і організаціями. Аналогічна норма встановлена і в ст. 8 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Крім того, Україна ратифікувала Конвенцію ООН про права інвалідів 16.12.2009 року і набрала чинності для України 06.03.2010 року, ст. 9 якої передбачено, що інваліди мають право мати доступ до всіх аспектів суспільного життя нарівні з іншими зокрема, до фізичного оточення до транспорту, до інформації та зв`язку і до інших об`єктів і послуг, що надаються населенню.

Проте виконавчий комітет всупереч чинному законодавству України та Конвенції ООН про права інвалідів, якими передбачено рівність і недискримінація за ознакою інвалідності, ізолював її від зовнішнього світу, оскільки вона може пересуватися тільки в інвалідному візку і то із сторонньою допомогою, змушена знаходиться тільки в межах квартири, хоч закони України та Конвенція ООН про права інвалідів їй гарантують рівні права з іншими людьми.

Вважає такі дії виконавчого комітету є дискримінацією її за ознакою інвалідності.

Враховуючи, що відповідно до ст. 5 Конвенції Держави-учасниці забороняють будь-яку дискримінацію за ознакою інвалідності й гарантують інвалідам рівний та ефективний правовий захист від дискримінації на будь-якому ґрунті просила суд визнати дії виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо виконання індивідуальної програми реабілітації по пристосуванню житла або його заміні особи з інвалідністю першої групи «Б» ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , протиправними і зобов`язати відповідача провести заміну житла особи з інвалідністю першої «Б» групи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на 2-х кімнатну квартиру на першому поверсі у будинку по АДРЕСА_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як викладені у рішенні суду обставини не відповідають дійсності і мова йде про пристосування її житла до потреб інваліда першої групи з ураженням опорно-рухового апарату, згідно норм ДБН України, що передбачає встановлення пандусів, ліфту та сходинок. Право позивача підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що в бюджеті держави або органу місцевого самоврядування на ці потреби не було передбачено коштів, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з Закону, який формує бюджет, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначених у цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, які прийняті державою. Крім того, у рішенні Верховного суду України від 24.04.2018 року у справі № 638/968/18 сформовано слідуючу правову позицію: заміна поверху проживання особи з інвалідністю, яка пересувається на інвалідному візку є обов`язком, а не правом органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Від виконавчого комітету Ужгородської міської ради на адресу Закарпатського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, так як апелянтом не доведено порушення відповідачем його прав, що є підставою у відмові у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Піца М.М., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника виконкому Ужгородської міської ради Гончарук А., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ за № 661483, виданою 15.07.2020 року обласним центром медико-соціальної експертизи, позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлена перша група «Б» інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання, інвалідність встановлена без терміну переогляду. Відповідно до висновку про умови та характер праці вона потребує часткового стороннього догляду, є пенсіонером по віку.

Дану довідку видано на підставі акту огляду МСЕК № 493/3.

Згідно з довідкою ЛКК № 2/4, виданою 07.02.2020 року Ужгородським міським центом медико-санітарної допомоги, ОСОБА_1 потребує постійного стороннього догляду та нездатна до самообслуговування.

Позивачка проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка знаходиться на п`ятому поверсі.

Зазначена квартира на праві приватної спільної сумісної власності належить позивачу ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про право власності від 27 лютого 2002 року за № 34, виданим виконкомом Ужгородської міської ради, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 квітня 2003 року.

Із індивідуальної програми реабілітації інваліда № 453, заповненої 15.07.2020 року обласною медико-соціальною експертною комісією, вбачається, що позивач потребує пристосування житла до можливостей інваліда.

26 лютого 2021 року позивач звернулася до голови Ужгородського міськвиконкому із заявою про пристосування житла для потреб інваліда, в якій зазначила, що відповідно до довідки до акту огляду обласною медико-соціальною експертною комісією за № 661483 від 15.07.2020 року їй встановлена перша «Б» група інвалідності безстроково, а відповідно до індивідуальної програми реабілітації від 15.07.2020 року вона потребує пристосування житла до можливостей інваліда, оскільки ступінь обмеження до самообслуговування є третім найвищим, що зазначено в індивідуальній програмі реабілітації. Так як вона може пересуватися тільки на інвалідному візку і то із сторонньою допомогою, а проживає у 2-кімнатній квартирі на 5-му поверсі по АДРЕСА_1 , то її можливості до пересування повністю відсутні, оскільки будинок, в якому вона проживає, не пристосований для проживання осіб з інвалідністю.

Враховуючи зазначене, просила провести облаштування квартири АДРЕСА_1 у відповідність до спеціальних норм згідно з вимогами ДБН України для осіб з інвалідністю, що дозволить вільно пересуватися з 5-го на 1-й поверх та у зворотному напрямку (сходинки, пандуси, підйомники, ліфти), та у випадку неможливості облаштування її квартири до норм ДБН України просила провести обмін її квартири на квартиру на першому поверсі в будинку по АДРЕСА_2 , який збудований поруч, і квартири на першому поверсі є в наявності, а вона та її чоловік передадуть приватизовану квартиру по АДРЕСА_3 .

За результатом розгляду вказаного звернення виконавчий комітет Ужгородської міської ради листом від 23.02.2021 року за № Р-190 повідомив ОСОБА_1 , що відповідно до ст. ст. 42 Житлового Кодексу України та п. п. 37, 38 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень, кожному громадянину, сім`я якого потребує надання житла, необхідно перебувати на квартирному обліку за місцем роботи одного з членів сім`ї або за місцем проживання при виконкомі міської ради. Умови прийняття на квартирний облік згідно з п. 13 п.п. 1 зазначених Правил є відсутність житла або мінімального розміру житлової площі на одну особу 6 кв.м. На сьогоднішній день ОСОБА_1 з чоловіком удвох зареєстровані в двокімнатній квартирі по АДРЕСА_1 , яка на підставі поданих документів рішенням виконкому 27.02.2002 року № 34 передана її сім`ї ( ОСОБА_1 , чоловіку та дочці, 1975 р.н.) безоплатно у приватну спільну сумісну власність шляхом приватизації. Будівництво державного житла в місті не ведеться, а понад 90 % житлового фонду, який знаходився у комунальній власності міста, переданий у власність шляхом приватизації проживаючим у ньому мешканцям. Одночасно повідомлено, що облаштування під`їзду її будинку внутрішніми пандусами або іншим обладнанням для пересування маломобільних груп населення вимагає реконструкції всієї сходової клітки відповідно до державних будівельних норм України В. 2.2-40: 2018 «Інклюзивність будівель і споруд». Цільовими програмами міста на 2021 рік такі заходи не передбачено. Враховуючи вищенаведене та перебування квартири, в якій проживає її родина у власності, обміняти займані житлові приміщення на інші вона може шляхом відчуження наявного та придбання на власний розсуд іншого житлового приміщення на ринку житла самостійно, або через діючі агентства нерухомості.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціальних, психологічних та інших умов для забезпечення їхніх прав і можливостей нарівні з іншими громадянами для участі в суспільному житті та полягає, зокрема, у виявленні, усуненні перепон і бар`єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволенню потреб, забезпеченні виконання індивідуальної програми реабілітації інвалідів; наданні пристосованого житла. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування сприяють забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особи з інвалідністю та сім`ї, в яких є діти з інвалідністю, мають переважне право на поліпшення житлових умов в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно зі ст. 30 вищезазначеного Закону України, жилі приміщення, займані особами з інвалідністю або сім`ями, у складі яких вони є, під`їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають особи з інвалідністю, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації, а також телефонним зв`язком. Обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, у віданні яких знаходиться житловий фонд. Обладнання індивідуальних жилих будинків, в яких проживають особи з інвалідністю, здійснюється підприємствами, установами і організаціями, з вини яких настала інвалідність, а в інших випадках відповідними органами місцевого самоврядування. У разі невідповідності житла особи з інвалідністю вимогам, визначеним висновком медико-соціальної експертизи, і неможливості його пристосування до потреб особи з інвалідністю може провадитись заміна жилої площі. Органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.

У разі невідповідності житла особи з інвалідністю вимогам, визначеним висновком медико-соціальної експертизи, і неможливості його пристосування до потреб особи з інвалідністю може провадитись заміна жилої площі.

Так, першою вимогою ОСОБА_1 до відповідача було пристосувати її житло до потреб інваліда першої групи з ураженням опорно-рухового апарату, згідно норм ДБН України, що передбачає встановлення пандусів, ліфтів, сходинок.

Згідно з ст. 4 Конвенції з прав осіб з інвалідністю, держави-учасниці зобов`язуються забезпечувати й заохочувати повну реалізацію всіх прав людини й основоположних свобод всіма особами з інвалідністю без будь-якої дискримінації за ознакою інвалідності.

Згідно постанови від 17 квітня 2018 року Великої Палати Верховного Суду України право позивача Право позивача підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що в бюджеті держави або органу місцевого самоврядування на ці потреби не було передбачено коштів, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не із Закону, який формує бюджет, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним у цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, які прийняті державою.

Чинним законодавством України передбачено наявність обов`язку органів державної влади та місцевого самоврядування створити доступне середовище для людей з особливими потребами і відсутність коштів у відповідача та цільовими програмами міста на 2021 рік щодо облаштування під`їзду будинку позивачки внутрішніми пандусами або іншими обладунками для пересування мало мобільних груп населення вимагає реконструкції всієї сходової клітки відповідно до державних будівельних норм України В:2.2.-40:2018 «Інклюзивність будівель і споруд, не передбачено, то така відмова виконкому Ужгородської міської ради є протиправною.

За таих обставин, рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання дій виконкому Ужгородської міської ради у пристосуванні житла про пересування мало мобільних груп населення протиправними слід скасувати у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині задовольнити із вищезазначених підстав.

Разом із тим, рішення суду першої інстанції у частині відмови у заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача провести заміну їй житла на двохкімнатну квартиру на першому поверсі у будинку по АДРЕСА_2 є обґрунтованим, оскільки матеріалами справи не встановлено кому належить на праві власності дана квартира та чи належить таке до житлового фонду комунальної власності міста і позивачка на законних підставах має можливість самостійно провести обмін житла, до того ж на даний час відсутній механізм, який би регулював обмін житла громадянам виконавчим комітетом Ужгородської міської ради.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 4, 29, 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник адвокат Піца Михайла Михайловича задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 вересня 2021 року у частині відмови у визнанні дій виконавчого комітету Ужгородської міської ради протиправними скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині задовольнити.

Визнати дії виконавчого комітету Ужгородської міської ради щодо відмови у пристосуванні житла ОСОБА_1 , по АДРЕСА_1 про пересування мало мобільних груп населення протиправними.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 січня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой