КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №381/835/22 Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження №22-ц/824/1303/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично- наркологічне медичне об`єднання» про визнання недійсним наказу про переведення та поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з вище вказаним позовом посилаючись на те, що з 21 жовтня 2020 року вона працювала на посаді молодшої медичної сестри-буфетниці в Комунальному некомерційному підприємстві Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обладнання» (далі - КНП КОР «ОПНМО»).

14 квітня 2022 року ОСОБА_1 було надано на ознайомлення копію витягу з наказу про переведення її на посаду молодшої сестри з догляду за хворими. Таке переведення позивачка вважала незаконним, оскільки про її переведення на іншу посаду їй було повідомлено у день переведення, без повідомлення про цеза два місяці. Дані посади не є однотипними, фактично змінено істотні умови праці .

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсним та скасувати наказ КНПКОР «ОПНМО» в частині переведення її на іншу посаду, поновити її на посаді молодшої сестри-буфетниці - 1-го відділення та стягнули суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого вважає оскаржуване рішення суду незаконним і необґрунтованим.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінки підставам для прийняття оскаржуваного наказу, а саме рапортустаршої медичної сестри 1-го відділення, яка за посадою не належить до керівного складу підприємства, уповноваженого приймати такі рішення.

Крім того зазначає, що відповідач надав суду не оскаржуваний наказ, а лише виписку з нього, а саму книгу реєстрації наказів по особовому складу не було надано.

Також в доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що судом до спірних правовідносин було не вірно застосовано положення ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки відповідно до наданих в судовому засіданні пояснень представника відповідача зміни до штатного розкладу підприємства та в його організаційну структуру після введення воєнного стану в Україні не вносились.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду м. Києва надійшов відзив від Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» на апеляційну скаргу у якому зазначає, що наведені апелянтом аргументи не можуть бути підставою для скасування законного та справедливого рішення суду першої інстанції.

Крім того у відзиві зазначає, що з початком війни у лікарні відбулась оптимізація ліжкового фонду, в тому числі і у відділенні де працює позивачка. З початком війни у відділенні збільшилася кількість пацієнтів паліативної (геронтологічної) групи, яким потрібна стороння допомога у щоденних справах та які прибували з Гостомеля, Бучі, Іванкова. Так як посада молодшої медичної сестри з догляду за хворими у 1-му відділенні була вакантна, 13 квітня 2022 року був виданий наказ № 195П про переведення ОСОБА_1 на посаду молодшої медичної сестри з догляду за хворими, про що вона була повідомлена у телефонному режимі, оскільки ОСОБА_1 з 07 лютого 2022 року по час надання відзиву включно на робоче місце не з`являлась. До кінця березня 2022 року їй надавались відпустки, після закінчення яких вона до роботи не приступила.

На підставі викладеного у відзиві, Комунальне некомерційне підприємство Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представникОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали.

Представник відповідача - Андреєва Л.О. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення враховуючи таке.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом №600- П від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 прийнято на роботу в КНП КОР «ОПНМО» на посаду молодшої медичної сестри палатної в 1-ше відділення з 21 жовтня 2020 року з місячним терміном випробування. З оплатою згідно штатного розкладу та відпрацюванням робочого часу згідно графіка. Вступний інструктаж з питань охорони праці проведений (а.с.71).

Відповідно до наказу №140-П від 23 березня 2021 року КНП КОР «ОПНМО», ОСОБА_1 - молодшу медичну сестру палатну по коду «Класифікатора професій - 5132» 1-го відділення переведено на посаду молодшої медичної сестри буфетниці по коду «Класифікатора професій - 5132» з 01 березня 2021 року. З режимом роботи згідно графіка та оплатою за фактично відпрацьований час (а.с.72).

Як вбачається з оскаржуваного наказу №195-П від 13 квітня 2022 року, ОСОБА_1 молодшу медсестру-буфетницю 1-го відділення в зв`язку з виробничою необхідністю, а саме забезпечення нормальних життєвих умов пацієнтів в період воєнного стану, переведено з 14 квітня 2022 року на посаду молодшої медсестри з догляду за хворими в цьому відділенні, відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ. З режимом роботи згідно графіка та оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. Підставою є рапорт в.о. головної сестри медичної Костецької О.М .

Згідно Табелю обліку робочого часу за квітень 2022 року (а.с.74-75) ОСОБА_1 з 01 квітня 2022 року на робочому місці була відсутня.

Як вбачається з акту, підписаного інспектором відділу кадрів та ще двома представниками установи, 13 квітня 2022 року була здійснена телефонограма ОСОБА_1 про ознайомлення її з наказом № 195-п від 13 квітня 2022 року та про її вихід на робоче місце 14 жовтня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано спосіб та порядок переведення на іншу посаду, з урахуванням Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІX, позивачку було повідомлено про її переведення на іншу посаду телефонограмою, що зафіксовано у відповідному акті, оскільки з 01 квітня 2022 року ОСОБА_1 на робочому місці була відсутня і особисте її повідомлення було неможливе, а також зазначено підставу такого переведення. Отже обставин для визнання наказу «Про переведення» недійсним судом не встановлено, а тому відсутні підстави для його скасування.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.

У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

У національному класифікаторі України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженому наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 №327, передбачені професійні назви робіт «молодша медична сестра (санітарка, санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця та ін.)» та «молодша медична сестра догляду за хворими» за одним кодом 5132.

Тобто посади «молодша медична сестра з догляду за хворими» та «молодша медична сестра-буфетниця» є спорідненими (однотипна) професійними назвами посади «молодша медична сестра», при цьому зазначення конкретної назви розкриває характер роботи працівника, хоча не є обов`язковим і в штатному розписі (трудовій книжці) може бути зазначена як посада «молодша медична сестра», так і посада «молодша медична сестра-буфетниця, молодша медична сестра по догляду за хворими». (див. лист Мінсоцполітики від 18червня 2012 року № 197/13/133-12): Код КП буде той самий - 5132.

Тобто позивачка переведена на споріднену посаду в межах однієї кваліфікації.

Також із наказу не вбачається, що у позивачки на новій посаді змінився режим роботи. Як в наказі про переведення її на посаду молодшої медсестри-буфетниці режим роботи був зазначений згідно графіку, так і в оскаржуваному наказі режим роботи також зазначений згідно графіку. Умови оплати праці також не змінились.

Разом із тим, сторонами не заперечувалось, що посадові обов`язки на цих посадах відрізнялись між собою, оскільки молодша медична сестра-буфетниця зайнята лише роздачею їжі і дотриманням порядку у їдальні, а молодша медична сестра по догляду за хворими зайнята безпосереднім обслуговуванням хворих, що свідчить про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІX, (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.

З врахуванням наведених норм права, роботодавець мав право ухвалювати рішення про переведення працівника на іншу посаду без повідомлення про це працівника за два місяці при зміні істотних умов праці.

Колегія суддів вважає помилковими посилання позивачки на те, що оспорюваний наказ винесений на підставі рапорту старшої медичної сестри, отже є незаконним, оскільки в.о. головної медичної сестри не має повноважень на внесення такого подання. Так оспорюваний наказ виданий і підписаний генеральним директором КНП КОР «ОПНМО», а рапорт в.о. головної медичної сестри лише доводив до адміністрації лікарні ті обставини, які виникли у відділенні і регулювання яких відносилось до компетенції генерального директора. Отже наказ винесений уповноваженою особою.

Щодо посилання скаржниці на те, що штатний розпис установи не був змінений і її посада молодшої медичної сестри-буфетниці не була скорочена, отже її не мали права переводити на іншу посаду, то вони також є помилковими. Позивачка була переведена на іншу вакантну посаду не у зв`язку із скороченням її посади, а у зв`язку із виробничою необхідністю надання допомоги хворим в палатах і відсутністю необхідної кількості медичного персоналу для цього.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції правомірно дослідив і дав оцінку наданим позивачем доказам і ухвалив законне та обгрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги такі висновки суду першої інстанції не спростовують.

Даючи оцінку доводам сторін, викладеним у апеляційній скарзі та письмових поясненнях, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦІІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено13 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: