ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1006/23 Справа № 206/186/22 Суддя у 1-й інстанції - Кушнірчук Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних ( суддя першої інстанції Кушнірчук Р.О., повний текст рішення складено 25 травня 2022 року),

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2022 року позивачкаОСОБА_1 звернулась до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь інфляційну суму за період з травня 2017 року по грудень 2021 року включно в розмірі 87524,58 грн. та 3% річних за період з 12.05.2017 року по 31.01.2022 року в розмірі 28942,89 грн., а всього 116 467,47 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних відмовлено.

Із вказаним рішенням сулу не погодилась позивачка, та подала апеляційну скаргу, вважає, що судом при ухваленні рішення порушено норми матеріального права, оскільки дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, про що зазначено в правових позиціях Верховного Суду, а саме постанова ВП ВС від 11.04.2018 року № 758/1303/15-ц та постанова ВП ВС від 19.06.2019 року № 703/2718/16-ц.

ОСОБА_1 просила рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 116467,47 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму, а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні (2481 х 100 = 248100).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2016 року по цивільній справі № 206/1193/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми, позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 202000 гривень та судові витрати по справі в сумі 2020 грн. Рішення набрало законної сили 11 травня 2017 року.

На виконання рішення суду позивач 18.05.2017 року отримала виконавчий лист, який був поданий до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі та 13.01.2020 року було відкрито виконавче провадження № 60952513 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 202000 грн. та судових витрат по справі в сумі 2020 грн.

В подальшому постановою Верховного суду від 30.10.2019 року вказане рішення та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.05.2017 року були змінені в частині правового обґрунтування стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 202000 гривень.

Обґрунтовуючи правову позицію, Верховний Суд у цій постанові зазначив, що у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_3 , як продавця спірної квартири, про відшкодування їй збитків у вигляді Ѕ вартості придбаної нею квартири, яка в подальшому вибула з її власності не з її волі, а за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2006 року, на підставі статті 661 ЦК України, а не в порядку застосування реституції недійсності правочину, як вважали суди попередніх інстанцій.

Таким чином, за вказаним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2016 року по цивільній справі № 206/1193/16-ц, з урахуванням правового обґрунтування викладеного у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року, з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 саме суму збитків у розмірі 202000 гривень, які виникли в результаті витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 Ѕ частини квартири та скасування державної реєстрації права власності на цю частину квартири за останньою на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року.

Позивач вказує на те, що відповідач до теперішнього часу вищезазначене рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2016 року по цивільній справі № 206/1193/16-ц не виконала, а тому на підставі ст. 625 ЦК України остання повинна сплатити інфляційні нарахування та 3% річних за період з травня 2017 року по грудень 2021 року включно в розмірі 87524,58 грн. та 3% річних за період з 12.05.2017 року по 31.01.2022 року в розмірі 28942,89 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що до ухвалення рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2016 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 фактично збитків в сумі 202000 гривень, між вказаними сторонами не існувало зобов`язальних відносин, які б ґрунтувались на договірних засадах, і суд в цьому ж рішенні, що набрало законної сили 11.05.2017 року, також вже відмовляв ОСОБА_1 у позовних вимогах в частині стягнення проіндексованих витрат, оскільки застосування положення ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин не передбачено Законом.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Цією статтею регулюються зобов`язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина п`ята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. З рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Дана правова позиція була висловлена в Постанові Верховного суду України № 6-2491цс15 від 02 березня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для виконання всіма судами України.

За частиною першою статті 525, частиною першою статті 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування втрат від знецінення грошових коштів у зв`язку з інфляцією та 3% річних має компенсаторний характер і є способом захисту майнового права і інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за знецінення грошових коштів, які ним не повернуто та у компенсації за користування чужими грошима і неналежне виконання зобов`язань.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

У зв`язку із викладеним можна зробити висновок, що правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, регулюються нормами ЦК України щодо виконання зобов`язань за договором позики та передбачають відповідальність за порушення грошового зобов`язання (частина 2 статті 625 ЦК України).

Зобов`язання у цій справі виникли з рішення суду, в якому визначено конкретний розмір грошових коштів, які підлягають поверненню, як невиконане боржником зобов`язання та констатовано про наявність зобов`язань між сторонами.

Саме такі правові висновки щодо правової природи застосування положень статті 625 ЦК України за наявності судового рішення, яке не виконується, Велика Палата Верховного Суду висловила у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2016 року по цивільній справі № 206/1193/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми, позовні вимоги були задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 202000 гривень та судові витрати по справі в сумі 2020 грн. Рішення набрало законної сили 11 травня 2017 року.

На виконання рішення суду позивач 18.05.2017 року отримала виконавчий лист, який був поданий до Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі та 13.01.2020 року було відкрито виконавче провадження № 60952513 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 202000 грн. та судових витрат по справі в сумі 2020 грн.

В подальшому постановою Верховного суду від 30.10.2019 року вказане рішення та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.05.2017 року були змінені в частині правового обґрунтування стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 202000 гривень.

Відповідачем до позовної заяви було надано відзив, в якому вона просила застосувати строк позовної давності, оскільки вказаний позивачкою розрахунок у позовній заяві було зроблено за 5 років.

Тобто відповідачкою у відзиві на позовну заяву визнано, що рішення нею не виконано.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Так, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2016 році зобов`язання відповідачки сплатити заборгованість за рішенням не припинилося та триває до виконання рішення суду. Відтак, позивачка має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), проте станом на дату подання позовної заяви 17.01.2022 року рішення не виконано. А отже зобов`язання досі триває.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

А тому, оскільки відповідачкою заявлено клопотання у відзиві на позовна заяву про застосування позовної давності, апеляційний суд вважає, за необхідне його задовольнити та стягнути суми в межах позовної давності з 17.01.2019 року по 17.01.2022 року.

З урахуванням інфляційних витрат з 17 січня 2017 року по 17 січня 2022 року, з відповідачки на користь позивачки на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання у сумі 41 504,99 грн.

Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення лют. 2019 = 100.5 бер. 2019 = 100.9 квіт. 2019 = 101.0 трав. 2019 = 100.7 черв. 2019 = 99.5 лип. 2019 = 99.4 серп. 2019 = 99.7 вер. 2019 = 100.7 жовт. 2019 = 100.7 лист. 2019 = 100.1 груд. 2019 = 99.8 січ. 2020 = 100.2 лют. 2020 = 99.7 бер. 2020 = 100.8 квіт. 2020 = 100.8 трав. 2020 = 100.3 черв. 2020 = 100.2 лип. 2020 = 99.4 серп. 2020 = 99.8 вер. 2020 = 100.5 жовт. 2020 = 101.0 лист. 2020 = 101.3 груд. 2020 = 100.9 січ. 2021 = 101.3 лют. 2021 = 101.0 бер. 2021 = 101.7 квіт. 2021 = 100.7 трав. 2021 = 101.3 черв. 2021 = 100.2 лип. 2021 = 100.1 серп. 2021 = 99.8 вер. 2021 = 101.2 жовт. 2021 = 100.9 лист. 2021 = 100.8 груд. 2021 = 100.6 січ. 2022 = 101.3;

Сукупний індекс інфляції = 100.5:100 (лют. 2019) * 100.9:100 (бер. 2019) * 101.0:100 (квіт. 2019) * 100.7:100 (трав. 2019) * 99.5:100 (черв. 2019) * 99.4:100 (лип. 2019) * 99.7:100 (серп. 2019) * 100.7:100 (вер. 2019) * 100.7:100 (жовт. 2019) * 100.1:100 (лист. 2019) * 99.8:100 (груд. 2019) * 100.2:100 (січ. 2020) * 99.7:100 (лют. 2020) * 100.8:100 (бер. 2020) * 100.8:100 (квіт. 2020) * 100.3:100 (трав. 2020) * 100.2:100 (черв. 2020) * 99.4:100 (лип. 2020) * 99.8:100 (серп. 2020) * 100.5:100 (вер. 2020) * 101.0:100 (жовт. 2020) * 101.3:100 (лист. 2020) * 100.9:100 (груд. 2020) * 101.3:100 (січ. 2021) * 101.0:100 (лют. 2021) * 101.7:100 (бер. 2021) * 100.7:100 (квіт. 2021) * 101.3:100 (трав. 2021) * 100.2:100 (черв. 2021) * 100.1:100 (лип. 2021) * 99.8:100 (серп. 2021) * 101.2:100 (вер. 2021) * 100.9:100 (жовт. 2021) * 100.8:100 (лист. 2021) * 100.6:100 (груд. 2021) * 101.3:100 (січ. 2022) = 1.20547024.

Інфляційне нарахування = 202000.00 * 1.20547024 -202000.00 = 41504.99 грн.

Також підлягає стягненню 3% річних у сумі 18 180,00 грн. (Період прострочення: 17.01.2019 - 17.01.2022.) Сума заборгованості = 202000.00 грн. Кількість днів прострочення = 1096. Сума санкції=202000.00*3/100/365*349+202000.00*3/100/366*366+ 202000.00*3/100/365*365 + 202000.00*3/100/365*16 = 18180.00 грн.

Всього з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума у розмірі 59 684,99 грн.

Оскільки, судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, апеляційний суд вважає, що воно підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачки на її користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме: позовні вимоги задоволено в сумі 59684,99 грн., що складає 51,24% (59684,99 * 100): 114467,47 від заявлених позивачем вимог, тому понесені витрати підлягають стягненню з відповідачки у сумі 596,77 грн. (1164,67 х 51,24%), також підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог 895,16 грн (1747,01 х 51,24%), а всього на загальну суму 1491,93 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 141,390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляції та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суми інфляції та трьох відсотків річних у розмірі 59 684 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1491 (одну тисячу чотириста дев`яносто одну) гривню 93 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 19 січня 2023 року.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська