Номер провадження: 22-ц/813/3291/23
Справа № 501/4419/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач не надав відповідь на запит позивача про надання публічної інформації щодо наявності на території населеного пункту вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року у справі №420/6232/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 року скасовано, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо надання ОСОБА_1 публічної інформації щодо наявності на території м.Чорноморськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також, зобов`язано Виконком надати позивачу публічну інформацію, що запитувалась.

Позивач стверджував, що дії відповідача щодо ненадання інформації спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінив у 1 000 000 грн. та яка полягає у стражданнях та приниженні заявника. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст.. 128 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, ОСОБА_1 та представник Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області подали заяви про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року без їх присутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Всім зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у позові про стягнення моральної шкоди, суд виходив з того, що:

- позивачем не надано суду доказів настання внаслідок протиправних дій відповідача щодо надання ОСОБА_1 відповіді на його запит про отримання публічної інформації, негативних наслідків немайнового характеру, які б свідчили про його душевні страждання та моральну шкоду;

- в подальшому право ОСОБА_1 на публічну інформацію було відновлено за Постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року у справі № 420/6232/21 шляхом зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Судом встановлено, що:

- 16.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області із запитом про надання публічної інформації щодо наявності на території м. Чорноморськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд;

- постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 року у справі №420/6232/21 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 скасовано, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо надання ОСОБА_1 публічної інформації щодо наявності на території м. Чорноморськ вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд. Також, зобов`язано Виконком надати позивачу публічну інформацію, що запитувалась (а.с.9-11);

- позивач, звернувся до суду із позовними вимогами щодо відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області.

Судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України передбачено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статею 5 Закону України «Про інформацію» передбачено право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Стаття 31 закріплює право на відшкодування завданої матеріальної чи моральної шкоди у разі порушення права на свободу інформації.

Дане право особи на отримання інформації щодо вільних земельних ділянок під забудову не обмежується адміністративно-територіальною одиницею розташування місця її реєстрації чи проживання, а поширюється на всю територію України.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідними умовами для вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди є встановлення неправомірної бездіяльності органу, наявність шкоди та причинного зв`язку (постанова Великої палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17).

Позивач стверджує, що бездіяльністю Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області йому завдано моральну шкоду, яка виражається в негативних переживаннях, стані постійної психоемоційної напруги, важкості виконання повсякденних обов`язків, душевних стражданнях, приниженні честі та гідності з тих підстав, що позивачу довелося присвятити багато свого часу, сил та енергії на захист порушеного права.

Нехтування відповідачем здійснення розгляду відповідного запиту порушило його законні права, що сприймалося в свою чергу, як прояв неповаги з боку відповідача, призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання.

Крім того, посилення моральних страждань підсилювалось тим, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. Відношення позивача до учасників бойових дій та наявність у позивача відповідних пільг, підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення учасника бойових дій (а.с. 12).

Протиправна бездіяльність Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області встановлена постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року (а.с. 9-11).

У відповідності до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Під час розгляду справ щодо відшкодування моральної шкоди слід враховувати усталену практику Верховного Суду, викладену зокрема в постановах від 16 червня 2020 року по справі № 711/1550/17, від 10 квітня 2019 року по справі № 464/3789/17, від 17 листопада 2021 року по справі № 199/6247/20.

Разом з тим саме по собі посилання на ч. 3 ст. 16 ЦПК України без доведення зловживання позивачем своїм правом звернення до суду про стягнення моральної шкоди, не може бути достатньою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Численні звернення позивача до різних органів на отримання публічної інформації з подальшим зверненням до адміністративних судів за захистом прав через не надання органами влади чи місцевого самоврядування відповіді на його запити та наступним зверненням до суду з позовами про відшкодування моральної шкоди через визнану в судовому порядку протиправною бездіяльністю органів місцевого самоврядування, не свідчать про зловживання позивачем його правом на судовий захист, а лише підтверджують численні порушення органами самоврядування в різних адміністративно-територіальних одиницях України прав особи на отримання відповіді за зверненням про отримання публічної інформації.

В розумінні роз`яснення викладеного у п. п. З, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, зі змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Тобто, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Так розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи та не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Відповідна правова позиція також міститься в постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14.

Враховуючи наведене, виходячи з встановлених у справі обставин та беручи до уваги глибину та тривалість моральних страждань позивача, спричинених порушенням її права на отримання публічної інформації, судова колегія приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню становить 500 грн., що в свою чергу відповідає встановленим принципам розумності, справедливості та співмірності та є достатньою сатисфакцією для позивача.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, оскільки доводи апелянта знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року та ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 червня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (Одеська область, м. Чорноморськ, проспект Миру, буд. 33, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 500 (п`ятсот) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 22.02.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова