1Справа № 335/316/23 2-о/335/24/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Романько О.О., за участі секретаря судового засідання Гутник Є.С., розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, а саме його матір`ю ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини.

В обґрунтування заяви зазначив, що 17.05.2001 його матір ОСОБА_2 на підставі договору міни стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемірською Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1638. 21.05.2001 зазначений договір міни та право приватної власності на вказану квартиру були зареєстровані Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, запис у реєстровій книзі 269 за реєстровим № 37889. Таким чином, з 17.05.2001 та до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 , тому після її смерті відкрилася спадщина на зазначене нерухоме майно.

Далі в заяві зазначено, що за життя ОСОБА_2 заповіту не залишила. Заявник є єдиним спадкоємцем першої черги. Крім того він на час смерті матері проживав у належній їй квартирі та фактично, відповідно до приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, він цю спадщину прийняв, але виникли обставини, внаслідок яких заявник був змушений звернутися до суду.

Так, з травня 2001 року він разом з матір`ю, своєю дружиною ОСОБА_3 , сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і іншого житла у них не було.

З 29.05.2001 року і до теперішнього часу він, його дружина та діти зареєстровані в цій квартирі, а з 17.07.2018 в ній зареєстрована і його онука ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також, в заяві заявник вказав на те, що 11.03.2002 його родина придбала однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . За договором купівлі-продажу покупцем виступав заявник та за ним зареєстроване право власності на зазначене майно. В подальшому його мати ОСОБА_2 стала проживати у вказаній квартирі, оскільки виявила бажання проживати сама окремо. З жовтня 2020 року стан її здоров`я погіршився, вона перенесла ішемічний інсульт, тому їй стало важко самостійно себе обслуговувати і вона повернулася проживати до родини заявника за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживала по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Для належного оформлення спадщини заявник звернувся до приватного нотаріуса Алейнікової Н.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки він проживав разом зі спадкодавцем на час її смерті і вважався таким, що прийняв спадок. Вирішуючи питання щодо заведення спадкової справи, нотаріус з`ясувала, що матір заявника на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , тобто мала адресу реєстрації місця проживання відмінну від адреси фактичного проживання. Про виявлені обставини нотаріус повідомила заявника в своєму листі від 05.12.2022 за вих.№ 273/01-16 «Щодо звернення до суду», яким фактично відмовила заявнику у заведенні спадкової справи через відсутність належних доказів про прийняття ним спадщини у встановлені законодавством порядку та строки. Таким чином, подальше оформлення заявником спадкових прав для нього пов`язане зі встановленням факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Далі в заяві заявник звертає увагу на те, що він постійно проживав з матір`ю з жовтня 2020 року, понад рік до її смерті, оскільки вона з огляду на стан здоров`я потребувала постійного догляду та сторонньої допомоги, у квартирі, яка їй належала на підставі договору міни від 17.05.2001. Технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і до теперішнього часу оформлений на ОСОБА_2 , як і особові рахунки в обслуговуючих установах, оплата за надані послуги здійснювалася протягом 2021 року як від його імені, та і від імені ОСОБА_2 ..

За медичною допомогою матір заявника зверталася до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10». Відповідно до довідки цього Центру від 09.01.2023 № 0033/01-08, за життя ОСОБА_2 мала укладену декларацію з сімейним лікарем ОСОБА_7 , зареєстрованим місцем проживання було зазначено: АДРЕСА_2 . Під наглядом сімейного лікаря вона знаходилася з діагнозом: наслідки перенесеного повторного ішемічного інсульту (27.02.2021 року) та протягом 2021 року остання викликала лікаря додому 09 березня, 25, 29 та 30 листопада. При цьому адреса, за якою здійснювалися виклики, у журналі лікаря додому зазначена як: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою 06.12.2021 судово-медичним експертом була констатована смерть ОСОБА_2 .. 30.11.2021 сімейний лікар ОСОБА_7 оформила направлення для ОСОБА_2 щодо її госпіталізації у зв`язку з необхідністю паліативної допомоги, але воно реалізоване не було. Похованням матері займався заявник.

Батько заявника ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьки його матері: мати ОСОБА_9 та батько ОСОБА_10 померли відповідно 28.03.1999 та ІНФОРМАЦІЯ_6 . В розпорядженні заявника знаходяться особисті документи матері: копії її трудової книжки, пенсійного посвідчення та свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 70980928 від 21.12.2022 інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Спадковому реєстрі відсутні. Таким чином, інші спадкоємців немає, будь-якого спору стосовно спадщини після смерті його матері не виникало. Факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується і показами свідків. Факту реєстрації його матері за іншою адресою він ніколи не приділяв належної уваги, оскільки фактично на час її смерті вони проживали з нею разом. При цьому він вважає, що відсутність спільної реєстрації спадкоємця та спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкодавець не проживав із спадкоємцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються достатністю інших належних та допустимих доказів.

Просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме того, що він постійно проживав разом зі спадкодавцем своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час відкриття спадщини після її смерті в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

14.02.2023 від представника заінтересованої особи до суду надійшов відзив на заяву, в якій викладені положення законодавства щодо регулювання порушеного заявником питання, але заперечень про задоволення його заяви не зазначено (а.с.60-62).

У судовому засіданні від 30.01.2023 представник заявника, адвокат Білостоцький Д.О. та заявник ОСОБА_1 підтримали вимоги, викладені в заяві за тих обставин, які в ній зазначені, та просили задовольнити її в повному обсязі. В своєму клопотанні від 22.02.2023 просили подальший розгляд справи проводити за їх відсутності.

Представник заінтересованої особи Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, у своєму відзиві на заяву від 14.02.2023 просили провести розгляд справи без присутності представника, заперечень чи клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.02.2023, допитана свідок ОСОБА_3 суду показала, що доводиться заявнику дружиною та померла ОСОБА_2 була її свекрухою. Одружилися вони з заявником у 1986 році. Її чоловік військовий і в 2000 році вони повернулися своєю родиною в м. Запоріжжя щоб допомагати його матері. У власності ОСОБА_2 була квартира за адресою: АДРЕСА_1 , куди вони всі і поселилися. Власником цієї квартири свекруха залишалася до самої її смерті. За той час, що вони проживали разом за вказаною адресою, мати чоловіка забажала проживати окремо, оскільки вона хотіла мати своє особисте життя. Чоловіком була придбана однокімнатна квартира неподалік від їх місця проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Власником цієї квартири оформлено заявника. Матір чоловіка перейшла жити до зазначеної квартири. Затим восени 2020 року у свекрухи стався інсульт і вони вирішили забрати її до себе, а саме до квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою ОСОБА_2 продовжила своє лікування і їй стало краще. У лютому 2021 року у неї стався другий інсульт і у грудні 2021 року вона померла. Констатація смерті була саме в їхній квартирі. Через те, що в країні почалася війна, то чоловік не займався питанням оформлення спадщини раніше. Загалом ОСОБА_2 з осені 2020 року по день своєї смерті, проживала разом з ними, вони за нею доглядала та піклувалися про неї.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.02.2023, допитана свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є сусідкою заявника за адресою: АДРЕСА_1 , де вона мешкає останні 20 років. Вона гарно знає сім`ю заявника. З осені 2020 року матір заявника ОСОБА_2 , стала проживати разом з ОСОБА_1 , оскільки захворіла та перенесла інсульт. Того часу вона особисто спілкувалася з ОСОБА_2 поки вона могла виходити з квартири та її стан здоров`я не погіршився. За час їх спілкування остання ніколи не нарікала на свого сина та його родину, вказувала на те, що вони про неї добре піклуються. ОСОБА_2 там проживала по день її смерті. Похованням матері займався заявник.

У судовому засіданні, яке відбулося 14.02.2023, допитана свідок ОСОБА_12 суду показала, що вона є сусідкою заявника за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою вона проживає з 1954 року і родину заявника знає добре. Матір заявника ОСОБА_2 захворіла і з 2020 року стала проживати разом з сином. Після того як ОСОБА_13 перенесла інсульт, вона погано ходила, тому заявник та його син носили останню буквально на руках. За час її спілкування з ОСОБА_2 , остання казала, що квартира АДРЕСА_3 належить саме їй, а родина сина проживає в цій квартирі з її дозволу. В цій квартирі ОСОБА_2 проживала з осені 2020 року по сам день її смерті, за цією ж адресою її відвідувала сімейний лікар, яку свідок бачила особисто.

Заслухавши пояснення заявника та інших учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 та є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 03.10.1995 року, довідкою про реєстрацію місця проживання особи департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.12.2022 № 04-28/5-2589 (а.с. 9-10, 19) та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 16.05.1964 року Орджонікідзевським бюро ЗАГС м. Запоріжжя (а.с.10).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мати заявника, померла ІНФОРМАЦІЯ_9 у Вознесенівському районі м. Запоріжжя, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 06.12.2021 Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.12, 33).

Відповідно до нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемірською Т.В. договору міни укладеного 17 травня 2001 року ОСОБА_2 стала власником квартири АДРЕСА_4 . Право власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру зареєстроване Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 269 за реєстровим номером 37889 від 21 травня 2001 року (а.с.13). 21 квітня 2001 року було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_4 , де єдиним власником зазначено ОСОБА_2 (а.с.14-15).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11.03.2002 року ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_5 , жилою площею 17,0 кв.м.. Зазначений договір було нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюком В.О. (а.с.16). Право власності ОСОБА_1 на зазначену квартиру було зареєстровано Запорізьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 255 за реєстровим номером 37234 від 13 березня 2002 року (а.с.16 на звороті).

Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Алейнікової Н.О. від 05.12.2022 на звернення ОСОБА_1 у зв`язку з оформлення спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 встановлено, що на час відкриття спадщини остання проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за іншою адресою, таким чином, встановлений ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини строк у шість місяців, перебіг якого зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці, відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 164 (зі змінами) «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», останнім пропущений. Проте, відповідно до положень ст. 1272 ЦК України, заявнику роз`яснено його право на звернення до суду щодо продовження встановленого для прийняття спадщини строку (а.с.17).

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 70980928 від 21.12.2022, сформованого приватним нотаріусом Алейніковою Н.О., інформація щодо спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_2 відсутня (а.с.18).

Як заявник, так і члени його родини, з 29.05.2001 по теперішній час, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідними довідками департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 22.12.2022 за номерами 04-28/5-2589, 04-28/5-2600,04-28/5-2607, 04-28/5-2608, 04-28/5-2922 (а.с.19-25).

Батьки ОСОБА_2 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та її чоловік ОСОБА_8 померли раніше за неї, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого Шевченківським відділом ЗАГС від 08.03.1989 року, копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради від 28.03.1999 року та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого Міським відділом ЗАГС м. Запоріжжя від 11.06.1991 року відповідно (а.с.26, 32,33).

Згідно листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 09.01.2023 № 0033/01-08 «Про надання інформації стосовно ОСОБА_2 » ОСОБА_2 , 1941 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , мала укладену декларацію з сімейним лікарем ОСОБА_7 . Знаходилася під наглядом сімейного лікаря з діагнозом: наслідки перенесеного повторного ішемічного інсульту (27.02.2021 р.) в ВББ, лівобічна геміплегія, бульбарний синдром, дизартрія, когнитивні порушення, порушення функцій тазових органів по центральному типу. Протягом часу з 01.01.2021 ОСОБА_2 викликала сімейного лікаря додому: 09.03.2021, 25.11.2021, 29.11.2021 та 30.11.2021 з приводу зазначених хвороб. Згідно журналу викликів лікаря додому, адреса, на яку здійснювалися виклики є: АДРЕСА_1 . 06.12.2021 смерть ОСОБА_2 констатована судово-медичним експертом за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_1 (а.с.27). ОСОБА_2 її лікарем було надано направлення на госпіталізацію до відділення паліативної та хоспісної допомоги, в якому зазначена адреса її місця проживання як: АДРЕСА_1 (а.с.28).

Відповідно до свідоцтва про поховання № 245932 від 14.12.2021 ОСОБА_1 здійснив поховання ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.29).

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом (стаття 1261 ЦК).

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Наказу № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 п. 3 гл. 10 розділу ІІ Наказу № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За змістом статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо такі обставини підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах, зокрема від 04 липня 2018 року по цивільній справі № 404/2163/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 484/747/17, від 1 липня 2020 року у справі № 222/1109/17.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 294 ЦПК України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що заявник є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_2 , інших спадкоємців цієї черги немає. Спадкодавець була власником квартири, в якій заявник має зареєстроване місце проживання. При цьому сама вона була зареєстрована у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстроване за її сином ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 за життя заповіту не складала. Через свій незадовільний стан здоров`я ОСОБА_2 з осені 2020 року і по день смерті фактично проживала у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Заявнику необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для оформлення права на спадщину, отже встановлення факту проживання заявника з його матір`ю ОСОБА_2 на момент її смерті породжує юридичні наслідки, оскільки з визначенням їх спільного проживання законодавство пов`язує прийняття спадщини, при цьому, спір про встановлення даного факту відсутній.

Суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт проживання заявника ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , на час відкриття спадщини, саме за адресою: АДРЕСА_1 , так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами та показами свідків наданими в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину, а іншої можливості встановити вказаний факт не можливо.

На підставі викладеного та керуючись 10, 81, 293, 294, 315, 316, 319, 354-356 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Запоріжжя, РНОКПП НОМЕР_7 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 03.10.1995 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка померла у Вознесенівському районі м. Запоріжжя ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою: АДРЕСА_1 , з жовтня 2020 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 10.03.2023.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: О.О. Романько