Справа № 462/542/22 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-з/811/20/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
21 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В.,
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,
секретаря Матяш С.І.
з участю представника позивачки ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львова заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРТ» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року в складі судді Румілової Н.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРТ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
У лютому 2022 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ТзОВ «ФК «ФОРТ», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем та зареєстрований у реєстрі за № 134725, про стягнення із ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» грошових коштів в сумі 92 270 грн. 46 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» на користь ОСОБА_2 992,40 грн. сплаченого судового збору у зв`язку із зверненням до суду з позовною заявою, витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн. та 496,20 грн. сплаченого судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Рішення суду оскаржив відповідач ТзОВ «Фінансова компанія «ФОРТ».

Просив скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року в частині стягнення правової допомоги та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТзОВ «ФК ФОРТ» витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» - задоволено частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року в частині стягнення витрат на правову допомогу - змінено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Форт» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Врешті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

03.02.2023 на адресу апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на процесійну правничу допомогу, у якій покликаючись на практику Верховного Суду, надання професійної правової допомоги позивачці згідно договору про надання правової допомоги від 01.12.2022 та результат розгляду справи, просить про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування вказав, що відповідно до договору гонорар є фіксованим та становить 10000,00 грн. Покликаючись на позицію касаційного суду зазначає, що втручання суду у договірні правовідносини між адвокатом та клієнтом можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності витрат фактично наданим послугам.

Також зазначає, що при зверненні до суду позивач вказала про попередній розрахунок судових витрат, які очікує понестиу зв`язку із розглядом справи.

Просить заяву задовольнити та стягнути з ТзОВ «ФК Форт» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правову допомогу.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 на підтримку заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17 та від 19 грудня 2019 року у справі № 757/35897/18-ц.

Згідно із п.п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3, 4 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Зважаючи на те, що розгляд апеляційної скарги у даній справі проводився з повідомлення учасників справи, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення проводиться також у відкритому судовому засіданні з повідомлення учасників справи, явка яких відповідно до ст.128 ЦПК України не є обов`язковою.

Перевіряючи підставність заяви про стягнення судлових витрат на првавову допомогу, колегія суддів враховує таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Колегія суддів виходить з того, що предметом апеляційного розгляду у даній справі за апеляційною скаргою ТзОВ «Фінансова компанія «ФОРТ» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року був фактично лише висновок суду першої інстанції щодо стягнення судових витрат, за результатами розгляду якої оскаржуване рішення було змінено, а відтак апеляційну скаргу задоволено частково.

При цьому, зміни рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2022 року стосуються виключно зменшення судових витрат стягнутих з ТзОВ «Фінансова компанія Форт» на користь ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу з 12000,00 грн. до 8000,00 грн., тобто оскаржуване рішення у частині вирішення позовних вимог по суті таких, залишилося незмінним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Дійсно, у постанові Великої Палати Верховного Суду, справа № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, представник ОСОБА_1 надав суду копії Договору про надання правової допомоги від 01.12.2022, Акту про надану правову допомогу від 01.02.2023 по договору № б/н від 01.12.2022, рахунок про оплату № 01/23 від 01.02.2023 (а.с. 142-145).

Зокрема, у розділі 4 договору визначено порядок оплати послуг виконавця.

Розмір гонорару за надання правової допомоги замовнику за цим договором є фіксованим та становить 10000,00 грн. (п. 4.4. цього розділу).

Як вбачається з копії ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03.02.2023 серія ВС № 1185108 ОСОБА_1 представляв інтереси ОСОБА_2 у Львівському апеляційному суді на підставі договору про надання правової допомоги від 01.12.2022 (а.с. 146).

На виконання ч. 8 ст. 141 ЦПК України, представник позивачки, до закінчення судових дебатів, зробив відповідну заяву, а саме зазначив, що надасть докази правової допомоги протягом п`яти днів після ухвалення рішення у справі.

Заперечень стосовно заявленого стороною позивача клопотання про стягнення витрат на професійну правову допомогу та розміру витрат на таку, на адресу суду не надходило.

Оцінюючи надані стороною позивачки докази та підставність поданої представником заяви про стягнення судових витрат, колегія суддів враховує те, що представник ОСОБА_1 знайомився в апеляційному суді з матеріалами справи, у подальшому подав відзив на апеляційну скаргу та брав участь у судовому засіданні апеляційної інстанції (а.с. 92, 104-109, 125-126).

Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або ) значенню справи.

Іншими словами, колегія суддів виходить з того, що процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, таким чином фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Таким чином, враховуючи наведене та положення ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивачки є обґрунтованими.

Натомість, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, колегія суддів не може погодитися із заявленою стороною позивача сумою витрат на правову допомогу, яку позивачкою понесено виключно на стадії апеляційного перегляду справи та як зазначалося вище меж розгляду такої, тому вважає таку безпідставно завищеною.

Зокрема, представником диференційовано (розділено) такі послуги, як надання консультацій, вивчення та аналіз матеріалів, узгодження правової позиції, участь у судовому засіданні, написання та подача відзиву.

При цьому, колегія суддів вважає, що усі ці послуги охоплюються поняттям представництва та здійснюються будь яким адвокатом у межах наданих йому повноважень та визначених законом прав.

Зазначене дозволяє прийти висновку, що складність спірних правовідносин (категорія справи), обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, що презюмується, свідчить, що стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить сторона відповідача не є обгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та результатів розгляду такої, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення їх розміру та стягнення таких у розмірі 3000,00 грн.

Таким чином, витрати у розмірі 3000,00 грн., як еквівалент потраченого часу адвоката на надання правової допомоги у даній справі є співмірними із складністю такої, наданими послугами у суді апеляційної інстанції, а розмір таких витрат відповідає критеріям реальності та розумності, що свідчить про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на користь позивачки таких витрат у відповідному розмірі.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат на процесійну правничу допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФОРТ» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складений 22 лютого 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк