Справа № 357/9499/21
Провадження № 2-др/357/16/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А.Ю., при секретарі Олексієнко Ю.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього відповідача ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі № 357/9499/21 за позовом: 1) ОСОБА_3 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_1 , третя особа Білоцерківська міська рада в особі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області про зобов`язання вчинити дії, в якій просить суд стягнути з позивачів на користь відповідача витрати на правову допомогу по справі.

В обґрунтування заяви вказано, що у зв`язку з розглядом вказаної справи ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу. На думку законного представника відповідача, спір мав ознаки штучно створеного позивачами, адже мав ідентичний предмет та підстави позову, що розглянутий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/9160/21 про встановлення сервітуту, в якому позивачам відмовлено в повному обсязі, що в свою чергу свідчить про зловживання своїми правами сторонами. Окрім того, позивачі подавши позов неодноразово не з`являлись в судові засідання без поважних причин, в зв`язку з чим позов залишено без розгляду, що також свідчить про зловживання правами. З посиланням на ст. 142 ЦПК України просила стягнути з позивачів на її користь понесені та документально підтверджені витрати в розмірі 12 160 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

14.02.2022 року представник позивача заявила про очікувані судові витрати по даній цивільній справі у розмірі 25 000 грн.

Заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат подана до суду 20.01.2023 року, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення (ухвали).

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Лист про надходження вказаної заяви на адресу суду разом з копією заяви направлено сторонам, а також роз`яснено порядок розгляду заяви у відповідності до ч. 3 ст. 270 ЦПК України.

07.02.2023 року на адресу суду від позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій позивач-1 просить не розглядати заяву без його присутності та до моменту розгляду апеляційної скарги, поданої на ухвалу суду від 16.01.2023 року про залишення позову без розгляду.

Жодних інших заяв на адресу суду не находило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

12.08.2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшов позов: 1) ОСОБА_3 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 , до ОСОБА_2 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_1 , третя особа Білоцерківська міська рада в особі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області про зобов`язання вчинити дії, в якій позивачі просили суд зобов`язати ОСОБА_3 прибрати суцільну бетонну огорожу, металеву огорожу та бетонні блоки по всьому периметру земельної ділянки з кадастровим номером 0:06:007:0045, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

16.08.2021 року ухвалою суду, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 25.11.2021 року, відмовлено у задоволенні заяви: 1) ОСОБА_3 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 про забезпечення позову шляхом встановлення заборонити ОСОБА_2 , представником якого є його мама ОСОБА_1 , вчиняти будь-які дії які проявляються у будь-якій формі перешкоджати у праві вільного проходу та проїзді ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та суб`єктам господарювання, які здійснюють свою професійну діяльність в будівлях Позивачів-1,2,3 на будь-якому виді автотранспорті, в тому числі і на велосипеді по асфальтно-дорожньому покриттю дорозі/проїзді, до земельної ділянки, яка належить ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 по частині земельної ділянки, яка на праві приватної власності перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні малолітнього ОСОБА_2 , представником якого є ОСОБА_1 , яка знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,6520 га., кадастровий номер 0:06:007:0045 шляхом перешкоди заборони охоронцями, відповідачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_1 , встановлення додатково нових огорож (бетонних плит, металевих конструкцій, бетонних блоків), огороджувальних перешкод, шланбаумів, тощо.

Після прийняття постанови Київським апеляційним судом від 25.11.2021 року дана цивільна справа повернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у грудні 2021 року.

29.12.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні та призначено підготовче судове засідання 26.01.2022 року.

28.01.2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву з запереченнями на позов.

21.04.2022 року ухвалою суду на місці, що занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

16.01.2023 року ухвалою суду залишено без розгляду позовну заяву: 1) ОСОБА_3 ; 2) ОСОБА_4 ; 3) ОСОБА_5 , на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Вказаною ухвалою встановлено, що після закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті позивачі та їх представник адвокат Масловський І.А., в судові засідання не з`являлись, зокрема 30.11.2022 та 16.01.202023 року, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені судом завчасно та належним чином.

Відповідно до заяви позивача ОСОБА_3 за вх. № 5147 від 07.02.2023 року, він подав апеляційну скаргу на ухвалу про залишення позову без розгляду.

В матеріалах справи міститься копія рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2021 року № 357/9160/21, залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 07.07.2022 року, за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Білоцерківська міська рада в особі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення земельного сервітуту.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, надано до суду наступні документи:

1) договір про надання правової допомоги від 12.01.2022 року, укладений між АБ «Гончар і Давигора» та ОСОБА_2 , в інтересах якого виступає ОСОБА_1 ;

2) остаточний розрахунок понесених судових витрат по справі № 357/9499/21 на суму 12 160 грн.;

3) акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 17.01.2023 року, на виконання договору про надання правової допомоги № 1 від 17.01.2022 року;

4) квитанція АБ «Гончар і Давигора» до прибуткового касового ордера № 1 від 16.01.2023 року про прийняття від ОСОБА_1 коштів у справі № 357/9499/21 на суму 11 000 грн.;

5) чек ТОВ «Прайд-2016» № 778863 від 14.02.2022 року про купілю бензину на суму 1 159,90 грн.

В матеріалах справи також міститься ордер серії СА № 1023496 від 12.01.2022 року на надання правничої допомоги АБ «Гончар і Давигора» ОСОБА_2 та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю Давигора С.А. серії ЧК № 000580 від 05.01.2015 року.

При вирішенні заяви, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2,3 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тобто, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення і, у разі залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, при цьому матеріалами справи має бути підтверджено, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими.

Системний аналіз частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (висновок Верховного Суду у постанові від 31 січня 2022 року у справі № 462/1026/19).

Під зловживанням процесуальними правами законом у ст. 44 ЦПК України визначено наступне. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

В свою чергу процесуальним законом не визначено поняття необґрунтованих дій сторони.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 28.01.2019 року у справі № 619/1146/17-ц, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 148/312/16-ц зазначено, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

В заяві про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи ОСОБА_1 посилається на те, що спір має ідентичний предмет та підстави позову спору, що розглянутий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі № 357/9160/21 про встановлення сервітуту, в якому позивачам відмовлено в позові повному обсязі, а також неодноразову неявку в судові засідання без поважних причин.

За міркуванням законного представника відповідача, наведені обставини свідчать про недобросовісне використання позивачами процесуальних прав, а в деяких випадках, і про пряме зловживання ними, що суперечить завданню цивільного судочинства, порушує право відповідача на судовий розгляд протягом розумного строку і є підставою для покладення на позивачів усіх його витрат на правничу допомогу.

Однак, на думку суду, зазначені доводи заяви помилкові, оскільки позивачі в межах даного спору звернулись до суду з позовом про зобов`язання знести огорожу, встановлену на земельній ділянці відповідача з кадастровим номером 0:06:007:0045, оскільки вважали, що їх право порушено.

Предметом же позову у справі № 357/9160/21 були вимоги про встановлення порядку користування цією земельною ділянкою, що є відмінним від наявного.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм права вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод .

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Крім того, у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9 зп).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення, при цьому позивач-1 вказує про подання апеляційної скарги на ухвалу про залишення позову без розгляду, що свідчить про незгоду сторони з її змістом.

За викладених обставин, під час розгляду заяви судом не встановлено факту зловживання процесуальними правами зі сторони позивачів, а також не встановлено, що спір виник внаслідок неправомірних дій позивачів.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України та безумовним правом на доступ до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, що встановлюється за наслідками розгляду справи.

Відповідно до правового висновку, наведеного Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 644/7976/18, виходячи «із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України, необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є його диспозитивним правом».

Тобто, саме по собі звернення з позовом до суду та неявка у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень.

На переконання суду відсутні правові підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими, оскільки звернення позивачів до суду направлено на захист порушеного права, отже не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами та вважатися необґрунтованими і тягнути за собою їх обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги законного представника відповідача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 2, 4, 13, 81, 133, 141, 142, 260, 270, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення (підписання).

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення (підписання), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя А. Ю. Цуранов