Провадження № 2/161/34/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Кирилюк В.Ф., при секретарі судового засідання Ленічевої., з участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Перша Луцька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

19 вересня 2022 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_6 (далі спадкодавець). За час життя спадкодавець 03 грудня 2019 року склала заповіт, який був посвідчений нотаріально.

Позивач вважає вказаний заповіт нікчемним, оскільки під час його посвідчення були порушені вимоги ст.ст.1248, 1253 ЦК України, бо спадкодавець була глухоніма та не могла прочитати заповіт в голос. У зв`язку з цим позивач вважає, що під час його посвідчення мали бути залучені не менше двох свідків, чого зроблено не було.

Окрім цього позивач вважає, що спадкодавцю не могли бути роз`яснені відповідні права та обов`язки, зміст заповіту, вважає, що спадкодавець, окрім глухоти, погано бачила в силу віку. Також позивачу не зрозуміла дата складення заповіту, а до посвідчення заповіту була залучена неналежний сурдоперекладач. Крім того вказує, що у спадкодавця було відсутнє волевиявлення на складання заповіту.

З наведених вище підстав позивач просить суд:

1) визнати нікчемним заповіт від 03 грудня 2019 року складений ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_7 та посвідчений державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Мудрик О.Є. з номером у спадковому реєстрі №65161124 та виготовлений на бланку НО 010297, реєстраційний запис №№3-1032, 3-1033 від 03 грудня 2019 року;

2) визнати за позивачем право власності на 14/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень, які перелічені позивачем.

Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив. Вказав, що заповіт складений спадкодавцем за вільного її волевиявлення, а свідки не залучалися, оскільки спадкодавець була зряча, грамотна та прочитала заповіт, про що власноручно зробила відповідний напис та скріпила його своїм підписом.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Треті особи у судове засідання не прибули, письмових пояснень Перша Луцька державна нотаріальна конторана позов не подавала. ОСОБА_5 надав суду заяву, в задоволенні позову просив відмовити.

Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20).

За життя спадкодавець 03 грудня 2019 року склала заповіт, в якому все належне їй майно з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом вона матиме право заповіла ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт скріплений особистим написом спадкодавця «Заповіт прочитаний та власноруч підписаний мною. ОСОБА_6 (підпис)». Заповіт посвідчений нотаріально, без залучення свідків, але із залученням перекладача - дактилолога Волинської обласної організації УТОГ Кузьмич Л.М. (а.с.18).

З матеріалів справи слідує, що сторони є племінниками спадкодавця.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

У пунктах 74-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 зроблений правовий висновок, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів.

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 463/5896/14-ц (провадження N 14-90цс19) під час розгляду спорів у подібних правовідносинах, відступати від яких Велика Палата Верховного Суду не вбачала правових підстав.

У пункті 81 цієї ж постанови вказано, що з огляду на викладене визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Застосовуючи вищенаведену правову позицію до розглядуваних правовідносин суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту прав у вигляді визнання заповіту нікчемним не є належним, адже нікчемний правочин є недійсним в силу закону. Суд перевіряє доводи про нікчемність правочину в межах спору про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а як окрема позовна вимога вона розглядатися не може. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту нікчемним, оскільки позивачем в даному випадку обраний неналежний спосіб захисту в цій частині.

Одночасно зі змісту позову слідує, що позивач поряд з вимогами про визнання заповіту нікчемним пред`явив вимоги про визнання права власності на спадкове майно, тобто, вимоги які обґрунтовує застосуванням наслідків недійсності нікчемного, на його думку, правочину.

В такому випадку суд, в межах розгляду вимоги про визнання права власності на спадкове майно, перевіряє доводи позивача про нікчемність заповіту та надає їм оцінку в мотивувальній частині цього рішення.

Частиною першою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Вказуючи про нікчемність заповіту позивач зазначає, що на його думку були порушені вимоги стосовно його форми та порядку посвідчення, а саме заповіт не був прочитаний в голос заповідачем, а також під час його посвідчення не були залучені свідки.

З цього приводу суд зазначає, що згідно ч.2 ст.1253 ЦК України, у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Частиною другою статті 1248 ЦК України визначено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Сторонами не заперечується та обставина, що спадкодавець, на момент посвідчення заповіту, була глухонімою, а тому в силу фізичних вад не могла розмовляти, тобто, і прочитати заповіт саме вголос.

Однак, на переконання суду, та обставина, що спадкодавець не читала заповіт саме вголос не спростовує того факту, що вона прочитала його про себе, про що зробила власноручний напис про це зі слів «Заповіт прочитаний та власноручно підписаний мною. ОСОБА_8 (підпис)». Вказане свідчить, що спадкодавець була грамотною, вміла читати та писати, а тому прочитала зміст заповіту, який складений на її прохання нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Доводи позивача про те, що позивач мала поганий зір, а тому не могла прочитати заповіт, нічим не підтверджуються, а зводяться до припущень.

Суд підкреслює, що законодавець у абзаці третьому частини другої статті 1248 ЦК України зазначає про необхідність залучення свідків саме у випадку якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт в загальному, без конкретизації, що заповіт не може бути прочитаний ним саме вголос.

Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку, що оскільки спадкодавець (заповідач) прочитала заповіт про себе, що вона могла зробити, оскільки була грамотною, і зробила відповідний напис про це у тексті заповіту, суд дійшов висновку, що були відсутні правові підстави для залучення свідків, а процедура його посвідчення не була порушена.

Всі інші доводи сторони позивача про порушення порядку посвідчення заповіту та його форми, суд вважає необґрунтованими.

Зокрема доводи позивача про те, що у заповіті не зазначена дата його складання безпосередньо спростовується його текстом, де така дата зазначена 03 грудня 2019 року.

Також доводи позивача про те, що йому не зрозумілі які загальноприйняті технічні засоби були використані нотаріусом під час кладення заповіту є надуманими, оскільки з оформлення тексту заповіту є очевидним, що він надрукований за допомогою комп`ютерної техніки.

Так само безпідставними є доводи позивача про те, що спадкодавець не могла повідомити нотаріусу зміст заповіту, який вона просила скласти на її прохання, оскільки вказане нічим не підтверджується, а спадкодавець могла спілкуватися з нотаріусом або через перекладача із жестової мови, який був присутній, або письмово, оскільки була грамотною, вміла читати і писати.

Посилання позивача на неможливість роз`яснення спадкодавцю змісту ст.ст.1233-1236, 1238, 1241, 1245, 1247-1254, 1307 ЦК України, суд також відхиляє, оскільки вимог про роз`яснення будь яких положень законодавства ст.ст.1247-1248 ЦК України, які визначають форму та порядку посвідчення заповіту, не містить.

Аналогічно, доводи позивача про неналежність перекладача із жестової мови, яка була присутня під час складення заповіту нічим не підтверджуються, а ст.ст.1247-1248 ЦК України знову ж таки не вимагає присутності будь-якого перекладача.

Стосовно неодноразових усних та письмових доводів представника позивача про відсутність у спадкодавця волевиявлення на укладення заповіту суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України з цих підстав заповіт може визнаватися не нікчемним, а недійсним, про що відповідних позовних вимог не заявлено.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки суд визнав необґрунтованими доводи позивача про нікчемність оскаржуваного заповіту, про що констатує у мотивувальній частині цього рішення, тому і не підлягають до задоволення позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, оскільки все майно спадкодавцем було заповідано відповідачу, а позивач права на обов`язкову частку у спадщині не має (ст.1241 ЦК України), оскільки є племінником спадкодавця.

З наведених вище мотивів та міркувань суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки суд відмовив у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним.

Крім того, з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн., розмір яких відповідає попередньому (орієнтовному) розрахунку, який наведений у першій заяві відповідача по суті спору відзиві від 14 листопада 2022 року. Розмір цих витрат підтверджується договором про дання правової допомоги, актом прийому-передачі виконаних робіт з їх детальним описом, прибутковим касовим ордером.

На підставі наведеного та керуючись ст. 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Перша Луцька державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визнання заповіту нікчемним та про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати з надання професійної правничої допомоги у розмірі 8 000,00 грн. (вісім тисяч грн.).

Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третіми особами у справі є:

Перша Луцька державна нотаріальна контора, , адреса: м. Луцьк, Київський майдан, 13.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса проживання: АДРЕСА_4

Повний текст рішення складений та підписаний 09 березня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк