ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/961/23 Справа № 209/1326/22 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К.Л. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року провадження у справі було закрито.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалити рішення по суті справи задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь 95 268 грн., а якщо це не можливо, просив скасувати ухвалу про закриття провадження у справі від 03 жовтня 2022 року та ухвалу про відмову долучити докази по справі від 03 жовтня 2022 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 03 жовтня 2022 року в судовому засіданні ним заявлялося клопотання про відзив позову, вважаючи, що, заявляючи про це, він не буде позбавлений можливості повторно звернутися до суду із аналогічним позовом, в той же час судом першої інстанції було постановлено про закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову. Вважає, що судом першої інстанції було грубо порушені його права, оскільки вказану заяву він подав усно, що суперечить нормам процесуального законодавства, наслідки відмови від позову йому судом не роз`яснювалися. Зазначає про відсутність в нього юридичної освіти, його поведінка в судовому засіданні свідчила про бажання повторно звернутися із позовом, а тому він заявляв про відзив позову, а не відмову від нього. В судовому засіданні погано розумів те, що відбувається, зважаючи на сильне хвилювання та наявність в нього хвороби серця. Вказує, що наявні у справі докази, а також докази долучені ним до апеляційної скарги, надають можливість апеляційному суду самостійно прийняти рішення по справі.

Відповідач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, її розгляд здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів цивільної справи, що у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 липня 2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

03 жовтня 2022 року позивачем в судовому засіданні було усно заявлено про відзив свого позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року провадження у справі було закрито, мотивуючи тим, що 03 жовтня 2022 року позивачем було подано клопотання про відмову від позову, підстави для її неприйняття судом встановлено не було.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів учасників справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України, статті 13 ЦПК України одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, в основі якого лежать дві ознаки: свобода та винятковість.

Перша ознака полягає в тому, що ніхто не може бути примушений користуватися чи не користуватися своїм суб`єктивним правом, та сам суб`єкт визначає спосіб його реалізації.

Друга - тільки носій, суб`єкт цього права може користуватися своїм правом, ніхто інший без його згоди не може цього робити.

Основна логіка такого підходу до походження принципу диспозитивності цивільного судочинства зводиться до того, що, оскільки цивільний процес є процесуальною формою захисту суб`єктивних цивільних прав, право осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми правами має трансформуватися у процедурах цивільного судочинства через законодавче закріплення можливості зацікавлених осіб розпоряджатися матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення.

Право позивача відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу визначено пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Як передбачено п.4 ч.1, ч.2 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

При цьому, згідно з ч.2 ст.256 цього ж Кодексу у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З викладених норм вбачається, що для відмови від позову потрібне саме вільне волевиявлення позивача, а саме звернення до суду з заявою про відмову від позову.

Позивач в апеляційній скарзі заперечує своє волевиявлення стосовно відмови від позову, посилаючись на свій емоційний стан, нероз`яснення судом наслідків відмови від позову, а також підміни його дійсних мотивів що розпорядження своїми правами судом першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що з метою справедливого та неупередженого розгляду апеляційної скарги, зважаючи на відсутність в матеріалах справи письмової заяви позивача про відмову від позову, колегією суддів було здійснено огляд та дослідження технічного запису судового засідання від 03 жовтня 2022 року.

Так, в судовому засіданні позивач заявив про свій намір відкликати позов, звертаючи увагу учасників справи та суду, що має намір повторно звернутися до суду із аналогічним позовом, а також зазначаючи, що його відкликання позову обумовлено відмовою суду прийняти додаткові докази по справі, які він має намір долучити до позову, з яким має намір повторно звернутися після відкликання цього.

Таким чином, в судовому засіданні позивач не усвідомлював наслідки саме його відмови від позову, оскільки це суперечить його дійсним намірам та реальній цілі подання його заяви про відкликання позову.

Так, дослідивши технічний запис, на якому зафіксовано порядок постановлення ухвали про закриття провадження у справі, колегія суддів засвідчує факт ігнорування судом першої інстанції свого обов`язку щодо роз`яснення заявнику наслідків закриття провадження у справі, що є беззаперечною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Судом першої інстанції не встановлено дійсне волевиявлення позивача стосовно усно заявленого клопотання, так як із технічного запису перебігу судового засідання вбачається, що позивач не мав наміру відмовлятися від позову, що є наслідком неможливості його повторного звернення з аналогічним позовом, тобто суд першої інстанції не вжив заходів щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації своїх прав, не скористався свої правом роз`яснення наслідків вчинення процесуальних дій та не пересвідчився у дійсності намірів позивача, що свідчить про передчасне постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відмова від позову була вчинена в усній формі, а не шляхом подання письмової заяви, як це передбачено в частині першій статті 206 ЦПК України.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1-2 статті 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

При цьому, частини 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Отже, процесуальний закон чітко встановлює обов`язок надання позивачем саме письмової заяви у разі його відмови у позові, в той час як заява позивача була здійснена в усному порядку під час судового засідання.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що ухвала Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року є передчасною, постановленою із грубим порушенням прав позивача, а тому підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає безпідставною вимогу апелянта про розгляд справи по суті, зважаючи на те, що судочинство здійснюється на конституційному принципі інстанційності судової системи, а тому розгляд справи по суті апеляційним судом не може здійснюватися до його безпосереднього розгляду судом першої інстанції.

Крім того, колегія суддів наполягає і на безпідставності вимоги апелянта про скасування ухвали суду першої інстанції про відмову у долучені доказів до матеріалів справи, зважаючи на те, що остання не підлягає оскарженню окремо від рішення суду у відповідності до статті 353 ЦПК України.

В той же час, колегія суддів звертає увагу апелянта, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду, що передбачено частиною 2 статті 353 ЦПК України.

Підстав для долучення доказів, зазначених у клопотанні апелянта, долученого до апеляційної скарги, колегія суддів також не знаходить, зважаючи на те, що вказані докази не стосуються предмету оскарження, питання щодо їх долучення вже вирішувалося судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 11 січня 2023 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.