ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2572/23 Справа № 932/4154/22 Суддя у 1-й інстанції - Овчиннікова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про визнання протиправними дій та стягнення збитків,

- за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ»,

- за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО»,

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

29.07.2022 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про визнання протиправними дій та стягнення збитків.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 року провадження у справі закрито.

Роз`яснено позивачам, що розгляд справи за заявленими ними позовними вимогами до ОСОБА_10 віднесено до юрисдикції адміністративного суду, в іншій частині до юрисдикції господарського суду.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

30.12.2022 року від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» Кузьменко В.С. надійшла апеляційна скарга, в якій представник позивачів просить ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 рокускасувати та направити справу для подальшого розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що йдеться про неправомірні дії відповідачів фізичних осіб, а тому справа повинна розглядатись за правилами цивільного судочинства.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційні скарги в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

У судове засідання від представника Національного банку України принесли клопотання про участь у справі в режимі відео конференції, яке подано не с строки, передбачені 212 ЦПК України, тому не може бути задоволеним.

Крім того, від представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник зайнятий у іншому процесі у Господарському суді. Але зазначене клопотання не може бути задоволено, оскільки явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а наступне судове засідання цієї колегії суддів відбудеться лише 28 лютого 2023 року (у зв`язку з відпусткою), тобто поза межами строків для розгляду апеляцій на ухвали суду першої інстанції.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції треба залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в даній цивільній справі позивачі дві юридичні особи ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» та ТДВ «СК « КРЕДО» звернулися до загального місцевого суду з позовом до фізичних осіб відповідачів службових осіб АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо визнання протиправними дій, спрямованих на спричинення збитків (упущеної вигоди) та стягнення в солідарному порядку цих збитків, де третя особа АТ КБ «ПРИВАТБАНК». На думку позивачів, протиправність дій відповідачів полягає в прийнятті колегіального рішення на засіданні Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 16.10.2020 року.

Одна з відповідачів ОСОБА_10 - є службовою особою Національного банку України, яка наказом № 13-к від 05.01.2015 року призначена на посаду головного фахівця відділу нагляду за діяльністю банків 1 групи управління нагляду за банками 1 та 2 груп департаменту пруденційного нагляду Генерального департаменту банківського нагляду Управління Національного банку України в Дніпропетровській області. Наказом НБУ № 24-од від 13.02.2015 року ОСОБА_10 призначена куратором ПАТ КБ «Приватбанк». Як на день засідання Комітету комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ «Приватбанк» - 16.10.2020 року, так і станом на сьогодні ОСОБА_10 була та є куратором АТ КБ «Приватбанк».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

За загальним правилом, передбаченим у частині першій статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Тому загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Стосовно терміна «публічно-владні управлінські функції», то зміст поняття полягає в наявності у суб`єкта суспільно необхідних для невизначеного або певного кола осіб повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

Відтак до справ адміністративної юрисдикції віднесені, зокрема, публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення та/або спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень тощо.

У пунктах 1, 2 частини першої статті 4 КАС України вказано, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої зазначеної статті).

За змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки фактично позивачі оскаржують дії суб`єкта владних повноважень в межах проведення особливого контролю за АТ КБ «ПРИВАТБАНК», тобто під час здійснення управлінських функцій, тому спір в частині до відповідача ОСОБА_10 є публічно-правовим і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Щодо позовних вимог до інших відповідачів службових осіб АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на час участі в засіданні Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки 16.10.2020 року: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , суд зазначає таке:

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду враховує, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, окрім суб`єктного складу сторін є: наявність між сторонами господарських правовідносин, урегульованих Цивільним та Господарським Кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних правовідносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Так, предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

З огляду на наведені приписи ст. 20 ГПК України, а також ст.ст. 4, 45 ГПК України для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Статтею 3 ГК України встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За нормою ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до ст. 58 ГК України.

Положеннями ст. 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Виходячи з того, що 03.01.2014 року між ПрАТ «СК «ІНГОССТРАХ» і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») було укладено договори доручення № 1 і № 2 на виконання страхових агентських послуг, за якими банк зобов`язується від імені і за дорученням ПрАТ» СК «ІНГОССТРАХ» здійснити частину його страхової діяльності за винагороду. 11 липня 2016 року між ТДВ «СК «КРЕДО» і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ) було укладено Договір доручення № 6 на виконання страхових агентських послуг (з додатковими угодами) , за якими банк зобов`язується від імені і за дорученням ТДВ «СК «КРЕДО» здійснити частину його страхової діяльності за винагороду. 16.10.2020 року відповідачами було прийнято ряд рішень, оформлених протоколом № 14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ «Приватбанк» від 16.10.2020 року, яким оформлено рішення вказаних осіб, а саме, припинення ділових відносин з ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» та ТДВ СК «КРЕДО» з продажу їхніх страхових продуктів; розпочато комунікації з клієнтами ПрАТ СК «ІНГОССТРАХ» та ТДВ СК «КРЕДО» щодо вибору інших акредитованих компаній або необхідності змінити технологію сплати щомісячних страхових платежів шляхом самостійного формування платежу (замість використання послуги «регулярний платіж»).

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до цілком обґрунтованого рішення про закриття провадження у справі.

Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти доводи апеляційної скарги, що позивачів звернулись до суду до відповідачів фізичних осіб, оскільки, як вбачається із позовної заяви (т.1 а.с.1-9), фізичні особи, як посадовці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» прийняли Протокол № 14 засідання Комітету з питань комплаєнсу та фінансової безпеки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 16.10.2020 року, що й стало причиною звернення до суду.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а отже не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми процесуального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі, з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» Кузьменко В.С.,залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: