УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 461/9747/21

провадження № 61-1082ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», третя особа - головний лікар комунального некомерційного підприємства

«4-а міська клінічна лікарня м. Львова» Чуловський Ярослав Богданович, про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» (далі - КНП Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги»), третя особа - головний лікар комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» (далі - КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова») Чуловський Я. Б., про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та про поновлення на роботі.

На обґрунтування позову зазначав, що згідно із наказом від 02 листопада 2021 року № 335-к його звільнено з посади лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації, відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором.

Вважав, що всупереч вимогам норм матеріального права, оскаржений наказ не містить інформації про те, в чому полягало порушення трудової дисципліни, відсутні конкретні факти допущеного невиконання або неналежного виконання покладених трудових обов`язків, відсутнє посилання на норми матеріального права, назви нормативних актів в цілому, відсутні вказівки на дату виявлення нібито порушень, що вказує на невідповідність прийнятого наказу вимогам закону. Притягнення до дисциплінарної відповідальності без повних і точних відомостей про вчинене порушення, без визначення функціональних обов`язків, які порушив працівник, без зазначення дати порушення, є незаконним.

Як підставу для його звільнення враховано накази від 19 березня 2021 року та від 16 червня 2021, згідно з якими він не вносив інформацію до медичних інформаційних систем та до нього застосовано дисциплінарні стягнення у виді догани. Разом з тим, однією з ознак порушення для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення є те, що невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності. Однак, він вважав, що відсутні обставини, які вказували б на вчинення ним винного та скоєного без поважних причин неналежного виконання своїх службових обов`язків.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд скасувати наказ КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» від 02 листопада 2021 року № 335-к «Про звільнення ОСОБА_1 », поновити ОСОБА_1 на займаній посаді лікаря-акушера-гінеколога жіночої консультації та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу від дня звільнення до дня ухвалення рішення суду.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2022 року, залишений без змін постановою Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

18 січня 2023 року до Верховного Суду подано касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова

від 06 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 14 грудня 2022 року з пропуском строку на касаційне оскарження судових рішень.

Заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року отримано ним 20 грудня 2022 року, на підтвердження викладених обставин до касаційної скарги додано копію листа Львівського апеляційного суду.

Згідно з частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи те, що наведені підстави пропущення строку на касаційне оскарження є поважними, процесуальний строк підлягає поновленню.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Отже, головною умовою для звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України є невиконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При цьому роботодавець не вправі вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором (стаття 31 КЗпП), тому відмова працівника від виконання роботи, що не входить до кола його обов`язків, не є порушенням трудової дисципліни і, відповідно, такі дії не дають підстав для його звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

У правилах внутрішнього трудового розпорядку містяться, зокрема, основні права та обов`язки працівників і роботодавця, вказується тривалість робочого дня і робочого тижня, початок і закінчення робочого дня, обідньої перерви, зазначається відповідальність працівників за порушення трудової дисципліни. Це зобов`язує працівників не лише просто виконувати свої трудові функції, а й дотримуватися встановленого режиму роботи, правил охорони праці, техніки безпеки тощо, оскільки їх систематичне порушення також може стати підставою для звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Тобто, за правилами пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника за його трудовим договором чи випливають з ПВТР. Очевидно, що з відповідними правилами та обов`язками працівник має бути своєчасно та належно ознайомлений, оскільки, роботодавець не може ставити у вину працівникові та притягати його до дисциплінарної відповідальності у випадку невиконання обов`язків, які не обумовлені трудовим договором і про які працівник не був проінформований належним чином.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові

від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17, провадження № 14-157 цс 19.

Ще однією умовою звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України є наявність вини працівника (у формі умислу чи необережності).

Якщо поважні причини невиконання працівником його трудових функцій є, то, відповідно, вина його відсутня, а отже, звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України проводити не можна.

Під систематичним невиконанням трудових обов`язків мається на увазі неодноразове здійснення працівником цих вчинків. А саме, для звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого,

а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання своїх трудових обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. Тобто працівник і раніше (до моменту вчинення проступку, за який його роботодавець звільнив за пунктом 3

статті 40 КЗпП України) порушував трудову дисципліну, не виконував своїх посадових обов`язків, у результаті чого до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

При цьому для дотримання порядку звільнення роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного працівником невиконання обов`язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього попереднього стягнення та коли. Тобто необхідна саме наявність застосованого й такого, що не втратив юридичної сили стягнення, що передувало новому порушенню, а не просто фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 27 лютого

2020 року у справі № 266/7382/18, провадження № 61-12663св19.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, враховуючи те, що звільненню позивача передували накази від 19 березня 2021 року № 82-к та від 16 червня 2021 року № 178-к, які ним оскаржувалися до суду, однак скасовані не були, та згідно з якими ОСОБА_1 притягнено до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з тим, що він систематично порушував трудову дисципліну в КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», а саме не виконував посадові обов`язки, розпорядження безпосереднього керівника, доручення головного лікаря, накази МОЗ, КНП «КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», неналежно вів медичну документацію, порушував вимоги виконання договору, укладеного КНП «КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» з НСЗУ, не вносив інформацію про надані пацієнтам медичні послуги до інформаційно-телекомунікаційної системи «Helsi» Електронної системи охорони здоров`я, внаслідок чого у закладі була низька продуктивність праці, а також були порушені права пацієнтів на отримання безоплатних медичних послуг, гарантованих державою, які підтверджують повторне порушення позивачем посадових обов`язків вже після оголошення доган, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки відповідачем дотримано порядок накладення на працівника дисциплінарного стягнення у виді звільнення, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

При розгляді справи судами встановлено, що 28 жовтня 2021 року відбулося засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації працівників КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України, за результатами якого вирішено надати згоду на розірвання трудового договору з лікарем акушер-гінекологом жіночої консультації КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» ОСОБА_1 у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, про що листом від 29 жовтня 2021 року № 10 повідомлено головного лікаря.

Таким чином, правильними є висновки судів, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку і Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 травня 2022 року та постанови Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова

від 06 травня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 14 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», третя особа - головний лікар комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» Чуловський Ярослав Богданович, про скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення та про поновлення на роботі, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська