Справа № 201/5015/22
Провадження № 2/201/656/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

24 січня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованої допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування,

ВСТАНОВИВ:

29.07.2022р.Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованої допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування (а.с. 1 4а).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 16.09.2022р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 54).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.03.2018р., відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751, Управлінням соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради заявниці була призначена допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Механізм призначення та виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування регламентує Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751.

Рішенням Соборної районної у місті Дніпрі ради від 23.03.2018р. № 72, ОСОБА_1 , 1960 р.н., призначена піклувальником дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пункту 28 Порядку № 1751 допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на дванадцять місяців. Питання про подовження виплати допомоги вирішується на підставі заяви та довідок про місячні розміри пенсії, аліментів, стипендії, державної допомоги, що одержує опікун чи піклувальник на дитину.

Пунктом 29 Порядку визначено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається з місяця, в якому була подана заява з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця до моменту досягнення дитиною 18-річного віку включно.

За заявою ОСОБА_1 від 28.03.2018р. рішенням Управління від 02.04.2018р. заявниці було призначено допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, на період з 01.03.2018р. по 28.02.2019р.

В подальшому ОСОБА_1 зверталася до Управління з заявами про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 29.03.2019р., 10.03.2020р. Рішеннями Управління заявниці було призначено допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, на період з 01.03.2019р. по 29.02.2020р., з 01.03.2020р. по 31.07.2020р.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020р. № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, строк виплати, зокрема, допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до органу соціального захисту населення.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 програмним забезпеченням автоматично продовжено виплату допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, з 31.07.2020р. по 30.11.2021р., у розмірі 4 002,50 грн. щомісячно.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 264 особи, яким виплачується державна соціальна допомога, інформують орган соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на визначення права та розміру допомоги, шляхом надсилання письмового звернення поштою, за допомогою засобів електронного зв`язку (електронне звернення) та телефонного зв`язку.

У разі виникнення обставин, внаслідок яких може бути припинена виплата зазначеної допомоги, її одержувачі, служба у справах дітей, виконавчий комітет сільської (селищної) ради або уповноважена особа, визначена виконавчим органом ради об`єднаної територіальної громади, зобов`язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення, які виплачують допомогу (п. 30 Порядку № 1751).

Враховуючи вищевикладене, рішенням Управління від 11.11.2021р. ОСОБА_1 було призупинено виплату допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, у зв`язку з досягненням дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться під опікою, 18-річного віку.

Відповідачу було направлено лист-повідомлення від 07.06.2022р. № 15/7-1052 про надміру виплачену державну соціальну допомогу з пропозицією в добровільному порядку повернути кошти.

Проте, до цього часу кошти в розмірі 60070,29 грн. на розрахунковий рахунок Управління не надійшли.

Таким чином, в порушення п. 30 Порядку № 1751, п. 3 Постанови № 264, ОСОБА_1 не повідомила Управління про те, що вона після 01.08.2020р. продовжує незаконно отримувати державну соціальну допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, що стало причиною виникнення переплати за період з 01.08.2020р. по 30.11.2021р. включно у сумі 60070,29 грн., яка підлягає поверненню на рахунок Управління.

Законодавство України покладає на заявників відповідальність за надані відомості або не надання інформації про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги.

На підставі викладеного, представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Центрального управлінці соціального захисту населення Дніпровської міської ради суму в розмірі 60070,29 грн.

Представник позивача Сергієнко Н.С. (діє на підставі довіреності № 7/2 42 від 04.01.2023р. а.с. 72) надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі представника позивача (а.с. 71).

Відповідачка ОСОБА_1 в судові засідання по справі, призначені на 03.11.2022р., 05.12.2022р. і на 24.01.2023р. не з`явилася, про дати, час та місце судових засідань була повідомлена належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на підтверджену адресу місця її реєстрації (а.с. 53). Конверти, якими були направлені судові повістки повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 54, 55, 60, 62, 67, 69, 70). Крім того, відповідачка повідомлялась про судовий розгляд справи шляхом направлення судового-повідомлення та шляхом розміщення оголошення на офіційному порталі Судової влади (а.с. 56, 59, 64, 65, 69).

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов`язковою для усіх суб`єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за відсутності відповідача і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 28.03.2018р., відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751, Управлінням соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради заявниці була призначена допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з рішеннями Дніпровської міської ради від 23.01.2019р. № 40/40 «Про внесення змін до рішень міської ради стосовно структури міської ради та її виконавчих органів, граничної чисельності працівників міської ради та її виконавчих органів» та Соборної районної у місті Дніпрі ради від 15.02.2019р. № 206 «Про припинення юридичної особи - управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради», управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради припинило свою діяльність як юридична особа шляхом приєднання до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради () (а.с. 45 46).

Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (п. 5 ст. 104 ЦК України).

До Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис від 09.04.2020р. № 4021920 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради (а.с. 47).

Згідно з п. 1.8 рішення Дніпровської міської ради від 27.01.2021р. № 89/2 «Про Положення про Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради», Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради є правонаступником прав та обов`язків управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради.

Механізм призначення та виплати допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування регламентує Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001р. № 1751.

Рішенням Соборної районної у місті Дніпрі ради від 23.03.2018р. № 72, ОСОБА_1 , 1960 р.н., призначена піклувальником дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відповідно до пункту 28 Порядку № 1751 допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається на дванадцять місяців. Питання про подовження виплати допомоги вирішується на підставі заяви та довідок про місячні розміри пенсії, аліментів, стипендії, державної допомоги, що одержує опікун чи піклувальник на дитину.

Пунктом 29 Порядку визначено, що допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається з місяця, в якому була подана заява з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця до моменту досягнення дитиною 18-річного віку включно.

За заявою ОСОБА_1 від 28.03.2018р. рішенням Управління від 02.04.2018р. заявниці було призначено допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, на період з 01.03.2018р. по 28.02.2019р. (а.с. 14 21).

В подальшому ОСОБА_1 зверталася до Управління з заявами про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг від 29.03.2019р., 10.03.2020р. (а.с. 23- 40).

Рішеннями Управління заявниці було призначено допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, на період з 01.03.2019р. по 29.02.2020р., з 01.03.2020р. по 31.07.2020р.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020р. № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, строк виплати, зокрема, допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до органу соціального захисту населення.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 програмним забезпеченням автоматично продовжено виплату допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, з 31.07.2020р. по 30.11.2021р., у розмірі 4 002,50 грн. щомісячно.

Пунктом 2 Постанови № 264 встановлено, що орган соціального захисту населення проводить перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі поданої особою або її законним представником заяви та необхідних документів.

Якщо за результатами проведеного перерахунку не підтверджується право на отримання допомоги або її розмір буде меншим від виплаченої під час карантину допомоги, органи соціального захисту населення; визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної соціальної допомоги; встановлюють строки повернення коштів, які підлягають поверненню залежно від матеріального стану багатодітної сім`ї; повідомляють отримувачу допомоги про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 264 особи, яким виплачується державна соціальна допомога, інформують орган соціального захисту населення про зміну всіх обставин, які впливають на визначення права та розміру допомоги, шляхом надсилання письмового звернення поштою, за допомогою засобів електронного зв`язку (електронне звернення) та телефонного зв`язку.

У разі виникнення обставин, внаслідок яких може бути припинена виплата зазначеної допомоги, її одержувачі, служба у справах дітей, виконавчий комітет сільської (селищної) ради або уповноважена особа, визначена виконавчим органом ради об`єднаної територіальної громади, зобов`язані у десятиденний строк повідомити про це органи соціального захисту населення, які виплачують допомогу (п. 30 Порядку № 1751).

Враховуючи вищевикладене, рішенням Управління від 11.11.2021р. ОСОБА_1 було призупинено виплату допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, у зв`язку з досягненням дитиною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка знаходиться під опікою, 18-річного віку (а.с. 43).

Відповідачу позивачем було направлено лист-повідомлення від 07.06.2022р. № 15/7-1052 про надміру виплачену державну соціальну допомогу з пропозицією в добровільному порядку повернути кошти (а.с. 44).

Проте, як зазначає у поданому позові представник позивача, до цього часу кошти в розмірі 60070,29 грн. на розрахунковий рахунок Управління не надійшли.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, представник позивача зазначає, що в порушення п. 30 Порядку № 1751, п. 3 Постанови № 264, ОСОБА_1 не повідомила Управління про те, що вона після 01.08.2020р. продовжує незаконно отримувати державну соціальну допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, що стало причиною виникнення переплати за період з 01.08.2020р. по 30.11.2021р. включно у сумі 60070,29 грн., яка підлягає поверненню на рахунок Управління. Проте, законодавство України покладає на заявників відповідальність за надані відомості або не надання інформації про зміну обставин, що впливають на виплату допомоги.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходив з такого.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Виходячи з аналізу вказаних норм закону, повернення допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування можливо у випадках, коли особа навмисно подала недостовірні відомості або приховала відповідну необхідну інформацію, тобто в діях зазначеної особи має бути наявний прямий умисел, тобто намір ввести в оману орган державної влади.

Суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_1 при отриманні допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування діяла недобросовісно.

Інформація щодо дати народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу була відома заздалегідь та підтверджена наданими відповідачкою письмовими доказами.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Тягар доказування недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум, тому згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України ці обставини має довести позивач.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).

Оскільки при вирішенні спору не було встановлено, що позивач (платник грошових коштів) довів факт недобросовісності відповідача (набувача грошових коштів), а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення надміру виплаченої державної соціальної допомоги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Позивачем не наведено обов`язкових умови повернення надмірно виплаченої соціальної допомоги; ознаки (обставини) навмисного подання недостовірних відомостей чи приховання відомостей, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру - судом не встановлені.

Отже, враховуючи соціальний статус відповідача, необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд дійшов висновку, що примусове повернення наданої державою соціальної допомоги може призвести до покладення на ОСОБА_1 надмірного тягаря.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованої допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування.

Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, судові витрати по справі компенсації не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру нарахованої допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 30 січня 2023 року.

Суддя О.С. Наумова