ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2018/23 Справа № 185/5807/22 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві (суддя першої інстанції Врона А.О.),

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві.

ОСОБА_1 , просила стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на свою користь в рахунок відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я 234 000,00 гривень.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 130 000 грн. з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь держави судовий збір у розмірі 1 300 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодилась представник ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Писанка Н.С. та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без всебічного дослідження усіх доказів та без наданням їм повної оцінки.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що позивач наполягала на тому, що доказування вини відповідача не є необхідною умовою для стягнення моральної шкоди. Проте, ч.2. ст. 1167 ЦК України підлягає застосуванню виключно у разі, якщо шкоду завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. На думку відповідача, розгляд позовних вимог необхідно було здійснювати керуючись ч. 1 ст. 1167 та ч. 3 ст. 23 ЦК України, якими визначено загальні підстави деліктної відповідальності за заподіяння моральної шкоди.

В матеріалах справи відсутні докази про настання будь-яких аварій на підприємстві та/або доказів порушення норм законодавства з охорони праці, відсутні будь-які акти перевірок відповідних контролюючих органів. Оскільки посадові особи відповідача не визнавались винними у порушенні законодавства про охорону праці, вина як елемент складу правопорушення у діях відповідача відсутня. Враховуючи відсутність встановлених фактів порушення відповідачем законодавства про охорону праці є недоведеним причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача.

Сама ж важкість, небезпечність та шкідливість технологічного процесу виробництва на підприємстві відповідача не є достатньою та самостійною підставою для відповідальності підприємства у вигляді моральної шкоди по професійному захворюванню чи іншому ушкодженні здоров`я працівника при виконанні ним трудових обов`язків.

Доводи позивача щодо фізичних та моральних страждань необґрунтовані. В матеріалах справи немає підтвердження того, що ОСОБА_1 проходила курс лікування. Позивач зазначає, що вона позбавлена нормальних життєвих зв`язків та прикладає додаткових зусиль для організації свого життя, проте не конкретизує, у чому ще виражено. Аргументи позивача щодо життєвих обмежень також не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Суду не було надано доказів того, що через стан здоров`я та встановлення третьої групи інвалідності позивачу протипоказана будь-яка робота навіть в полегшених умовах. З наданих позивачем доказів можна зробити висновок, що його обмеження полягають лише в протипоказанні до шкідливих та важких умов праці. В іншому позивач має можливість бути повноцінним членом суспільства та забезпечується соціальними пільгами на достатньому рівні.

Позивач навмисно приховувала стан свого здоров`я та добровільно продовжувала працювати з тяжкими умовами праці, усвідомлюючи, що вугільна шахта - це гірниче підприємство підвищеної небезпеки з шкідливими умовами праці. Також вона, укладаючи трудовий договір, була повідомлена про важкі, шкідливі та небезпечні умови праці та добровільно продовжувала працювати в таких умовах. Протягом всього строку трудового договору він неї не надходило ніяких скарг або зауважень щодо умов праці.

Вважає, що причиною професійних захворювань позивачки є порушення та недотримання нею рекомендацій лікарів.

Крім того, позивачкою не було надано обґрунтування щодо розміру моральної шкоди та залишаються невідомими мотиви та обґрунтування суду щодо розміру стягнутої за оскаржуваним рішенням суду суми.

ОСОБА_2 просила рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким в задволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13.ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 234000,00 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2481 х 100=248100), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з 25.01.1997 року ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 28.10.2008 року займала посаду машиністом конвеєру з розряду дільниці технологічного комплексу поверхні, 09.06.2020 року позивачка була звільнена з займаної посади у зв`язку з невідповідністю до виконуваної роботи внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи за п.2 ст.40 КЗпП України.

Згідно з п.13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 21.12.2020 р. (далі - Акт), згідно з Державними санітарними нормам та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248 оцінка умов праці машиніста конвеєр дільниці технологічного комплексу поверхні №1ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ДНІПРОВСЬКЕ ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» віднесена:

- по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 3 ступеня Шкідливі:

- за параметрами шуму - до 3 класу 1 ступеня Шкідливі;

- по рівню загальної вібрації - до 3 класу 1 ступеня Шкідливі;

- по показникам мікроклімату - до 2 класу «Допустимі»:

- по показникам природнього освітлення - до 2 класу «Допустимі»;

- за показниками важкості праці - до 3 класу 2 ступеня Шкідливі;

- за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня Шкідливі:

- загальна оцінка - до 3 класу 3 ступеня Шкідливі.

Згідно п.17 Акту, хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин: Працюючи машиністом конвеєра дільниці технологічного комплексу поверхні №1, здійснювала зачищення конвеєрів від просипів за допомогою лопати, візуальний контроль за подачею гірничої маси на конвеєр, контроль датчиків схода стрічки, швидкості, рівней, обертання роликів, закачування вугілля у проміжний бункер. Внаслідок недосконалості технології, підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, та підвищеного рівню виробничого шуму, також недосконалість технології передбачає значне використання ручної праці. Застосування старих модифікацій конвеєрів призводило до перевищення рівня загальної вібрації.

На підставі інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.10.2020, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 01.12.2020 р. протокол №1039, Позивачу було встановлено професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладненим гіпертонічною хворобою другої стадії, ступінь 2, гіпертензивне серце. СН 0 ст. Ризик 3, у поєднанні з вираженою полірадикулонейропатією ( L5, S1, С6, С 7), вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група А. Легенева недостатність першого - другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №564086 від 19.01.2022 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_3 , встановлена третя група інвалідності, внаслідок професійного захворювання, строком до 01.02.2025 року.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №063060 від 19.01.2022 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 65% з 01.02.2022 р. до 01.02.2025 р.

Частково задовольняючи позовні вимоги до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», суд першої інстанції врахував надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, а також принципи розумності та справедливості, та вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем ушкодження здоров`я на виробництві, грошову компенсацію в розмірі 130 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди.

Тобто, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду, а саме: наявність моральних страждань працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

В пункті 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

На підтвердження факту ушкодження здоров`я позивачкою було надано довідки МСЕК від 19.01.2022 року, згідно якої позивачці була встановлена втрата професійної працездатності у розмірі 65 % за сукупністю та третя група інвалідності, з 01.02.2022 р.- 01.02.2025 р.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що надані позивачкою докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_1 призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого остання змушена прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Суд також правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення 130000,00 грн., що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Частинами 1 та 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведення причинного зв`язку між виникненням хронічних захворювань у ОСОБА_1 та діями відповідача, а також що причиною професійних захворювань ОСОБА_1 є порушення та недотримання нею рекомендацій лікарів, вони спростовуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 21.12.2022 року, у п.17, 18 якого зазначено, що внаслідок недосконалості технології, ОСОБА_1 підпадала під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, та підвищеного рівню виробничого шуму, також недосконалість технології передбачає значне використання ручної праці. Застосування старих модифікацій конвеєрів призводило до перевищення рівня загальної вібрації. Крім того, причинами виникнення професійного захворювання зазначено наступне: вміст пилу з вмістом SiO2 кристалічного 14,0% в повітрі робочої зони в 3,4 раз перевищує ГДК. Еквівалентний рівень шуму перевищує допустимий рівень на 4 Дба. Еквівалентний скорегований рівень загальної вібрації перевищує допустимий на 2 Дба. Нахили тулуба (вимушені, більше 30°) становить більше 371 разів за зміну, при допустимих 51-100 разів на зміну. Маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, 7 кг, при допустимому до 7 кг для жінок.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №210/5258/16-ц зазначено, що суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивач втратив 65% професійної працездатності безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану її здоров`я у майбутньому, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни її життя, порушили її психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.

Прийнявши до уваги факт отримання ОСОБА_1 третьої групи інвалідності та втрати нею 65% працездатності, врахувавши характер немайнових втрат позивача, глибину її фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей та позбавлення її певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 130000 грн.

Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання позивачка виникло під час її перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало їй моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру компенсації. Заперечуючи проти розміру стягнутої на користь позивача компенсації, відповідач на порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не подав належних і допустимих доказів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська