РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року

м. Рівне

Справа № 572/1835/21

Провадження № 22-ц/4815/15/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Майданіка В. В.,

секретар судового засідання Крижов В. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року у складі судді Ведяніної Т. О., ухвалене в м. Сарни об 11 годині 34 хвилин, складення повного тексту рішення не зазначено

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання та встановлення факту отримання ним 30 травня 1985 року забою і розриву зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглобу при виконанні ним службових обов`язків при проходженні служби в органах внутрішніх справ України.

Мотивуючи свої вимоги ОСОБА_1 вказував, що є пенсіонером органів внутрішніх справ, загальний стаж служби становив 31 рік 02 місяці 21 день, звільнений з органів внутрішніх справ 21 листопада 1997 року, має другу групу інвалідності довічно у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби. Вказує, що у 2020 році він звернувся до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Рівненській області» із заявою про перегляд рішення окружної військово-лікарської комісії УВС Рівненської області, яке викладене у свідоцтві про хворобу №341 від 03 листопада 1997 року на тій підставі, що цим рішенням комісія пов`язала наявні у нього захворювання у зв`язку із проходженням служби в ОВС, а не у зв`язку із виконанням ним службових обов`язків. Відповідач відмовив у перегляді рішення ОВЛК УВС Рівненської області від 03 листопада 1997 року №341, вказавши причину відмови - відсутність підстав для перегляду, про що повідомив листом від 20 березня 2020 року №33/38-269. Вказана відмова рішенням Рівненського окружного суду від 19 жовтня 2020 року визнана протиправною та зобов`язано відповідача переглянути вказане рішення ОВЛК УВС Рівненської області №341 від 03 листопада 1997 року. Також після рішення Рівненського окружного суду від 19 жовтня 2020 року він звернувся до Головного управління МВС України у Рівненській області для проведення службового розслідування по факту його травмування, на підтвердження якого надав епікріз, виданий Сарненською ЦРЛ щодо факту травмування та лікування, письмові пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . У задоволенні заяви було відмовлено через відсутність в архіві ВІОС УКЗ ГУ НП у Львівській області, куди передавались матеріали службових розслідувань, вказаних матеріалів, а також в зв`язку із змінами в законодавстві. У позові вказував, що встановлення факту травмування при виконанні службових обов`язків під час проходження служби в органах внутрішніх справ необхідне йому для призначення відповідної пенсії.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління МВС України у Львівській області про встановлення факту травмування задоволено повністю. Встановлено факт отримання ОСОБА_1 30 травня 1985 року при проходженні служби в органах внутрішніх справ забою та розриву зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглобу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. У поданій апеляційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Стверджує, що даний спір підсудний адміністративному суду, оскільки у цій справі оскаржуються рішення суб`єкта владних повноважень. Судом допущені порушення вимог процесуального законодавства, а саме: відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі 02.07.2021 року і вже 27.07.2021 року суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження. Станом на час написання апеляційної скарги ГУ МВС України у Львівській області так і не отримано копії повного тексту рішення. Позивач у своїх вимогах просив: «Визнати та встановити факт, що 30 травня 1985 року я отримав забій зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглобу при виконанні мною службових повноважень при проходженні служби в органах внутрішніх справ України». Разом з тим, суд задоволив позов повністю і вирішив: «Встановити факт отримання ОСОБА_1 30 травня 1985 року при проходженні служби в органах внутрішніх справ забою та розриву зв`язок лівого гомілково-ступеневого суглобу». Суд не врахував, що позивач не використав усі шляхи для отримання бажаних відповідей на запити до архівних установ системи органів внутрішніх справ. За фактом тримання позивачем травм було проведено службове розслідування представниками Управління МВС України на залізничному транспорті, тобто існує доказ того, що в установленому законом порядку службові особи встановили отримання ОСОБА_1 травми. Нормативно-правовими актами визначений порядок встановлення травмування осіб при виконанні ними службових обов`язків, саме органом внутрішніх справ, тобто передбачений позасудовий порядок встановлення такого факту. Позивач у позові вказує, що метою встановлення заявленого юридичного факту є отримання пенсії. За ст. 48 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виключну компетенцію у призначенні пенсій має Пенсійний фонд. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.03.2019 у справі № 569/7589/17 зробила висновок у подібних правовідносинах. Зокрема, у вказаній постанові зазначено: якщо чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення такого факту, то оскарження рішення цього органу має розглядатись у порядку адміністративного судочинства. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт неможливості встановлення факту отримання ним травми під час виконання службових обов`язків в позасудовому порядку, а також підтверджено наявність обставин, на які ОСОБА_1 посилається як на підставу свого позову.

З таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може.

Судом встановлено: висновком Окружної Військово-лікарської комісії УМС у Рівненській області від 03.11.1997 року № 341 у позивача діагностовано розповсюджений остеохондроз, спонділолістез Л2-Л4-Л5 цервіко-брахіалгія вертеброгення зумовлена рецедивуючий в ст. нестійкої ремісії з помірним порушенням функції гіперметропія слабого ступеню лівого ока, пресбіопія, пупкова кила. Рішенням цієї комісії визначено, що ОСОБА_1 обмежено придатний до військової служби, захворювання пов`язане з проходженням служби у МВС.

У 2020 році позивач звернувся до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Рівненській області" із заявою про перегляд рішення Окружної військово-лікарської комісії УВС Рівненської області, яке викладене в свідоцтві про хворобу № 341 від 03.11.1997 року.

Листом від 20.03.2020 року № 33/38-269 відповідач відмовив ОСОБА_1 в перегляді рішення ОВЛК УВС Рівненської області від 03.11.1997 року № 341 у зв`язку з тим, що підстав для перегляду немає.

У червні 2020 року, вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду.

Рішенням Рівненського окружного суду від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною відмову ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Рівненській області», викладену у листі №33/38-269 від 20 березня 2020 року, щодо перегляду рішення ОВЛК УВС Рівненської області від 03 листопада 1997 року №341 та зобов`язано відповідача переглянути вказане вище рішення ОВЛК УВС Рівненської області №341 від 03 листопада 1997 року. Рішення адміністративного суду вмотивоване тим, що лист відповідача від 20.03.2020 року № 33/38-269 не містить правових обґрунтувань відмови, відповідачем не витребовувались і не перевірялись медичні документи, не проведено ретельного дослідження обставин, які можуть мати значення для вирішення спірного питання.

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до Положенням про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС затвердженої наказом МВС України від 03.04.2017 № 285 та (далі - Положення) проведення лікарської та військово-лікарської експертизи покладено на медичні (військово-лікарські) комісії МВС - спеціальні підрозділи, що утворюються в закладах охорони здоров`я МВС та Національної гвардії України.

Відповідно до п. 2 Розділу 1 Положення до основних завдань ВЛК належить визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ (пункт 3 Розділу 1 Положення).

За п.п. 1 - 5, 9, 10 Розділу ІІ Положення лікарська та військово-лікарська експертиза проводиться штатними та позаштатними ВЛК. Штатними ВЛК є Центральна медична (військово-лікарська) комісія МВС, медична (військово-лікарська) комісія державної установи «Територіальне медичне об`єднання» МВС в областях, в місті Києві. До її функцій належать розгляд звернень, заяв і скарг кандидатів до служби у поліції, поліцейських, кандидатів на військову службу, військовослужбовців, колишніх поліцейських, колишніх осіб рядового й начальницького складу і колишніх військовослужбовців з питань лікарської і військово-лікарської експертизи, аналіз та узагальнення результатів цієї роботи, перегляд власних постанов і постанов підпорядкованих ВЛК у порядку контролю, а також у разі оскарження їх керівництвом МВС, Національної поліції України, командуванням НГУ чи особами, що пройшли медичний огляд, та в інших необхідних випадках.

Згідно з пунктом 18 Розділу 8 Положення визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузії, травми, каліцтва) у колишніх поліцейських, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ, колишніх військовослужбовців покладено на штатні ВЛК. Такі постанови приймаються, якщо при медичному огляді в період проходження служби зазначеним особам був установлений відповідний діагноз. Звільнені зі служби поліцейські, яким постановою ВЛК встановлено причинний зв`язок захворювань відповідно до Порядку проведення військово-лікарської експертизи і медичного огляду військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2001 року № 85, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2001 року за № 165/5356, мають право на внесення змін до зазначених постанов згідно з цим Положенням.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» причину інвалідності звільнених зі служби осіб установлюють медико-соціальні експертні комісії з урахуванням висновку ВЛК про причинний зв`язок їх захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв).

З аналізу наведених вище правових норм встановлено, що спірні питання про встановлення факту отримання травм, визначення причинного зв`язку цих травм з проходженням служби в органах МВС (виконання ними службових обов`язків) розглядаються відповідними медичними (військово-лікарськими) комісіми державних установ.

Тобто, чинним законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, в тому числі і перегляд попередніх висновків окружних військово-лікарських комісій УМС.

ОСОБА_1 у своєму позову вказує, що встановлення заявленого юридичного факту дасть йому право на отримання відповідної пенсії.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.03.2019 у справі № 569/7589/17 вказала: якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито.

Оскільки виключну компетенцію у встановленні факту визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, у поліцейських, що звільнились зі служби, мають спеціальні комісії, утворені державними органами, то оскарження рішення вказаного органу підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Згідно ст. 19 КАС України(у редакції, чинній на час звернення до суду із позовом та розгляду справи судом першої інстанції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд приходить до висновку, що позов про встановлення факту отримання травми під час служби в органах внутрішніх справ та визначення причинного зв`язку, має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. п. 1 ч. 1 ст. 255, 256, 367, 376, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 20 грудня 2021 року скасувати, провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Роз`яснити позивачеві, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 1 лютого 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Майданік В. В.