ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року м.Суми

Справа №592/3747/20

Номер провадження 22-ц/816/14/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки Олександра Віталійовича на рішенняКовпаківського районного суду м. Суми від 05 липня 2022 року, в складі судді Фоменко І.М., ухвалене в м. Суми, -

встановив:

У березні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі123249,54 грн станом на 20 лютого 2020 року, а також понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 25 квітня 2019 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією паспорту споживчого кредиту від 21 березня 2019 року. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 20 лютого 2020 року становить 153 017,16 грн та складається з наступного: 111 497,61 грн - заборгованість за кредитом, в т.ч. 81728,71 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 29768,90 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11751,93 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 29767,62 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача частини заборгованості в сумі 123 249,54 грн, яка складається з наступного: 111497,61 грн - заборгованість за кредитом, в т.ч.: 81 728,71 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 29 768,90 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 11 751,93 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 25 квітня 2019 року станом на 20 лютого 2020 року, в розмірі 123 249 грн 54 коп., що включає: заборгованість за кредитом - 111 497 грн 61 коп., заборгованість за нарахованими відсотками - 11751 грн 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок повернення судового збору 2102 грн 00 коп.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2021 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки О.В. про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2020 року по справі № 592/3747/20 задоволено.

Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 травня 2020 року по справі №592/3747/20 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 липня 2022 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 10 жовтня 2017 року станом на 20 лютого 2020 року в розмірі 96 096 грн 10 коп., а також 1639 грн 56 коп. в рахунок повернення судового збору.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що надана банком анкета-заява, що підписана відповідачем, не містить ознак узгодження в письмовій формі домовленості сторін щодо розміру кредитного ліміту, порядку його погашення, розміру відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань у вигляді неустойки, а Витяг з Тарифів та Витяг з умов та правил надання банківських послуг також не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять підтвердження того, що саме ці Витяги в редакціях, доданих до позовної заяви, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку, тому відсутні підстави для стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Таким чином, суд дійшов висновку, що підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту 96096,10 грн, яка становить різницю між фактично отриманими коштами та сплаченими коштами та за мінусом коштів включених до тіла кредиту в якості щомісячних платежів (комісії).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Цюпку О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд стягнув 96 096,10 грн, що становить різницю між використаними та повернутими коштами за період з 24 квітня 2019 року по 20 лютого 2022 року, а позивач при зверненні до суду з позовом просив стягнути заборгованості, що утворилася з 29 жовтня 2017 року по 01 лютого 2020 року. Матеріали справи свідчать, що за вказаний період відповідачем було використано коштів у сумі 380 056,58 грн, а повернуто - 295 134,85 грн, відповідно залишок неповернутої суми становить 84 921,73 грн.

Вказує на те, що матеріали справи не містять вимоги кредитора (позивача) до боржника про повернення використаних кредитних коштів за договором від 10 жовтня 2017 року, а позовну заяву не можна розцінювати як таку вимогу. Відповідно, на думку скаржника, на день звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 10 жовтня 2017 року його право порушено не було, оскільки строк виконання зобов`язання за вказаним договором не настав.

Позивач правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, 10 жовтня 2017 рокуміж АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а.с. 25).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, які відповідачем не підписані (а.с. 30-51).

Також позивачем було надано виписку з рахунку (а.с. 14-22), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 23); довідку про видані картки, відповідно до якої відповідачу було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття - 25 жовтня 2018 року, термін дії - 10/19), НОМЕР_2 (дата відкриття - 21 березня 2019 року, термін дії - 11/20) (а.с. 24).

Крім того, в підтвердження своїх позовних вимог банк надав копію паспорту споживчого кредиту, що місить інформацію щодо семи типів кредитного продукту,підписаного відповідачем 21 березня 2019 року (а.с. 26-29).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20 лютого 2020 року становить 153 017,16 грн, яка складається з наступного: 111 497,61 грн - заборгованість за кредитом, в т.ч.: 81728,71 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 29768,90 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11751,93 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 29767,62 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача частини заборгованості в сумі 123 249,54 грн, яка складається з наступного: 111497,61 грн - заборгованість за кредитом, в т.ч.: 81 728,71 грн - заборгованість за поточним тілом кредита; 29 768,90 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита; 11 751,93 грн - заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 10-13).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача та ним не визнаються, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 жовтня 2017 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема, у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Стосовно підписаного паспорту споживчого кредиту, слід зазначити, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, висловленою у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Крім того, суд першої інстанції правильно встановив, що до суми заборгованості банк включив по 300 грн в якості щомісячних платежів (комісії) за обслуговування банківської карти, умови нарахування якої не були погоджені належним чином під час укладення кредитного договору. Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду, що підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 96096,10 грн, яка становить собою різницю між фактично отриманими та використаними відповідачем коштами та коштами, внесеними ним на погашення кредитної заборгованості, та з якої підлягають виключенню щомісячні платежі (комісії) за обслуговування банківської карти, які як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з банківського рахунку, банк зараховував до витрат клієнтом кредитних коштів.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом було стягнуто заборгованість за кредитом не за той період, який банк просив при зверненні до суду.

З позову та розрахунку заборгованості вбачається, що банк ставив питання про стягнення заборгованості за кредитом з 25 квітня 2019 року по 20 лютого 2020 року, а не з 29 жовтня 2017 року по 01 лютого 2020 року, як зазначає в апеляційній скарзі скаржник. Судом першої інстанції було обраховано та стягнуто заборгованість, виходячи з заявленого банком розрахунку банку.Дійсно в мотивувальній частині рішення судом було вказано дату, станом на яку, стягується заборгованість за кредитним договором «20.02.20202». Проте, це явна описка суду, оскільки обрахунок судом здійснений,виходячи з розрахунку заборгованості, станом на 20 лютого 2020 року і ця дата вказана судом в резолютивній частині рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що матеріали справи не містять вимоги позивача до боржника про повернення використаних кредитних коштів, а тому на день звернення до суду його право не було порушено, оскільки строк виконання зобов`язання не настав, слід зазначити наступне.

Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановленийабо визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, отже позивач має право на захист свого порушеного права через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В даній справі боржник, знаючи про те, що банк звернувся до нього з позовом про стягнення заборгованості за кредитом та частково визнаючи в суді першої інстанції розмір заборгованості за кредитом, суму боргу не погасив, а отже він має обов`язок перед позивачем з повернення заборгованості за кредитом.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що ціна позову складає 123 249 грн54 коп., дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Цюпки Олександра Віталійовича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 липня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина