ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м.Суми

Справа №589/763/21

Номер провадження 22-ц/816/49/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішенняШосткинськогоміськрайонного суду Сумської області від 17червня2021 року, в складі судді Курбанової А.Р., ухвалене в м. Шостка,повний текст рішення складено 05 липня 2021 року, -

встановив:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 грудня 2020 рокув розмірі79 454,48 грн станом на 14 січня 2021 року.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 22 грудня 2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 14 січня 2021 року становить 79424,48 грн та складається з наступного: 64048,31 грн- заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 64048,31 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 15406,17 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії.

Посилаючись на вказані обставини, просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Шосткинськогомісьрайонного суду м. Суми від 17 червня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2010 рокув розмірі 64048 грн 31 коп. та судовий збір в сумі 1829 грн 85 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Шосткинськогоміськрайонного суду Сумської області від 22вересня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення у справі № 589/763/21 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Отже, вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами є безпідставними. Відтак дійшов висновку про стягнення з відповідача отриманої суми кредитних коштів, а саме заборгованості за тілом кредиту в розмірі 64048 грн 31 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний ліміт на платіжну карту було встановлено в розмірі 50 000 грн, а розмір заборгованості по тілу кредиту відповідно до рішення суду становить 64 048,31 грн, тобто тіло кредиту в оскаржуваному рішенні більше, ніж надано коштів. Отже, позов є необґрунтованим в частині розміру отриманих ним від банку грошових коштів, так як позивач надав суду недостовірні відомості щодо отриманих грошових коштів, завищивши їх розмір, а суд першої інстанції не з`ясував вказані обставини під час розгляду справи.

Вважає підтвердженням недостовірності наданого суду розрахунку лист банку, який надходив 05 вересня 2020 року на його електронну адресу, відповідно до якого банк повідомляв про наявну прострочену заборгованість тільки в сумі 19750 грн, а у період з вересня 2020 року по січень 2021 року він жодних кредитних коштів не отримував.

Вважає, що позивач не надав суду належних та достовірних доказів щодо суми наданих йому грошових коштів, а також щодо розміру коштів сплачених позивачем та умисно надав суду недостовірний розрахунок заборгованості.

Також вважає, що банк пропустив строк позовної давності, а суд не застосував до позовних вимог наслідки пропуску строків позовної давності.

Крім того, наголошує на тому, що він не знав про час та місце розгляду справи, відповідне повідомлення йому не направлялося, а тому через його відсутність під час розгляду справи він не зміг захистити свої права належним чином, зокрема, подати відзив на позовну заяву та доводити свою позицію.

Вказує на те, що він отримав від позивача шляхом зняття з платіжної картки кредитні кошти в сумі близько30000 грн. А в подальшому упродовж 2019-2020 років він самостійно, а також шляхом автоматичного списання позивачем з банківської картки для виплат було повністю погашено наявну кредиторську заборгованість за тілом кредиту.

Позивач правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргапідлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, 22 грудня 2010 рокуміж АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а.с. 15).

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт«Універсальна», які відповідачем не підписані (а.с. 16-41).

Також позивачем було надано виписку з рахунку (а.с. 52-59), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 13).

Відповідно до довідки банку відповідачу було надано наступні кредитні картки №: НОМЕР_1 (дата відкриття - 17 листопада 2017 року, термін дії - 05/21) (а.с. 14).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 січня 2021 року становить 79 454,48 грн, яка складається з наступного: 64048,31 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 64048,31 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 15406,17 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії (а.с. 7-12).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт«Універсальна», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 грудня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, зокрема, у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Отже, висновки суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення відсотків є законними та обґрунтованими з наведених вище підстав.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку щодо наявності підстав стягнення з відповідача фактично отриманих, але не повернутих коштів.Проте, колегія суддів не може погодитися з розміром, присудженої місцевим судом до стягнення, суми заборгованості за тілом кредиту в сумі 64048,31 грн, виходячи з наступного.

При зверненні до суду банк ставив питання про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за тілом кредиту в сумі 64048 грн 31 коп, яка виникла станом на 14.01.2021 року. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк погашав відсотки за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків на загальну суму 27065,81 грн.

Відтак заборгованість за тілом кредиту становить 36 982,50 грн (64048,31 грн -27065,81 грн).

За встановлених обставин, підлягає зміні рішення суду в частині розміру заборгованості та слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2010 року в сумі 36982,50 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частини перша статті 264 ЦК України).

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

В даній справі з розрахунку заборгованості та виписки з рахунку, яка за своєю суттю є первинним банківським документом. вбачається, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості періодично вносилися кошти, зокрема, 19 червня 2019 року було поповнено готівкою карту в терміналі самообслуговування на суму 12 000 грн.

Відповідно, банк звернувшись до суду з вказаним позовом за допомогою засобів поштового зв`язку 19 лютого 2021 року, трирічний строк позовної давності не пропустив.

Стосовно доводів скаржника, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що судова повістка про час та місце розгляду справи направлялася відповідачу на адресу його зареєстрованого місця проживання. До суду повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. 4) ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, в силу наведених вище положень цивільно-процесуального законодавства відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України у зв`язку зі зміною рішення підлягає зміні розподіл судових витрат, та з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1056,58 грн за подання позовної заяви.

Крім того, оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1159,99 грн за подання апеляційної скарги.

Враховуючи, що ціна позову складає 79454,48 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 2 п. 1; 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Шосткинськогоміськрайонного суду Сумської області від 17 червня 2021 року змінити в частині розміру заборгованості та в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 грудня 2010 року в розмірі 36 982 гривні 50 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 1056 гривень 58 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1159 гривень 99 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина