Справа № 149/2817/22
Провадження № 22-ц/801/115/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вергелес В. О.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 рокуСправа № 149/2817/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року, ухвалене суддею Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області Вергелес В.О.,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою, у якій просила видати обмежувальний припис відносно чоловіка ОСОБА_1 строком на 6 місяців, яким визначити відповідні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити йому наближатись на відстань менше 300 м до місця проживання заявниці; заборонити йому вести телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також заборонити ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є її чоловіком, під час спільного проживання у них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що на даний час вони проживають окремо, подружні відносини не підтримують , при спілкуванні виникають конфлікти, з приводу чого заявниця звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Також в заяві зазначає, що після початку воєнних дій, зміни місця проживання та погіршення фінансового стану відносини між ними остаточно зіпсувались. Заявниця потерпає від насильства зі сторони ОСОБА_1 вже протягом тривалого часу. Поведінка ОСОБА_1 негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Він словесно її ображає, принижує, навіює почуття невпевненості, погрожує відібрати дітей, постійно контролює її переміщення, витрати та доходи, використовує утиск, провокує постійні сварки, використовує газлайтинг у повсякденному житті. З приводу вищевказаного заявниця зверталась до органів Національної поліції з заявами про вчинення домашнього насильства.

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даною заявою.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року заяву задоволено. Заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_1 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Повідомити про прийняте рішення виконавчий комітет Хмільницької міської ради, а також Хмільницький РВП ГУНП у Вінницькій області - для взяття ОСОБА_1 , на профілактичний облік.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви.

В якості основного доводу ОСОБА_1 зазначає, що заява про видачу стосовно нього обмежувального припису є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, оскільки обставини, які у ній наведені, не підтверджені належними та допустимими доказами. Стверджує, що всі доводи і аргументи заявниці, які вона виклала у своїй заяві щодо видачі обмежувального припису не відповідають дійсності та не мають документального підтвердження. Обмеження щодо наближення до місця проживання є втручанням в його права, оскільки порушує його право на житло як внутрішньо переміщеної особи. Зазначає, що суд розглянув справу у його відсутність, не звернув увагу на його клопотання про відкладення судового засідання, чим позбавив його на права на участь у справі та отримання правової допомоги.

На апеляційну скаргу заявник подала відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судове засідання скаржник не з`явився. Адвокат повідомив суд, що ОСОБА_1 з листопада місяця проживає в м. Харків.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2 та проживає за адресою: АДРЕСА_3

Родина має статус ВПО, переїхали з Харківської області у с. Сьомаки Хмільницького району.

Відповідно до копії тимчасового заборонного припису від 07.09.2022 відносно ОСОБА_1 винесено терміновий заборонний припис строком на 5 діб входити та перебувати у місці проживання ОСОБА_2 , контактувати з нею, у зв`язку з вчиненням домашнього насильства у формі психологічного тиску (а.с. 17).

Відповідно до копії протоколу індивідуального консультування/діагностичного ОСОБА_2 13.12.2022 проходила обстеження психологом (а.с. 18).

З направлення особи, яка постраждала від домашнього насильства № 1 від 13.10.2022 слідує, що ОСОБА_2 зверталася до Хмільницького міського центру соціальних служб для вжиття необхідних заходів щодо надання соціальних послуг/допомоги для розв`язання проблеми та потреб постраждалої особи (а.с. 11-16).

Згідно копій протоколів про адміністративне правопорушення від 12.10.2022, 13.10.2022 та 17.10.2022 відносно ОСОБА_1 складено за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення відносно ОСОБА_2 домашнього насильства (а.с. 34-36).

Постановою Хмільницького міськрайонного суду від 22.09.2022 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства по відношенню до дружини ОСОБА_2 (а.с. 33).

Задовольняючи вимоги заяви, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи та такі ризики є реальними, а тому є необхідність видачі обмежувального припису для забезпечення дієвого та ефективного захисту до ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, оскільки він зроблений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Пунктом 6 цієї ж статті передбачено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків (пункт 10 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника, обмежувальний припис стосовно кривдника, взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи, направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Частинами другою та третьою статті 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно з ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації, які можуть розцінюватися як домашнє насильство.

Крім того в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факту, що останнім часом відносини в сім`ї погіршились, між ним та дружиною інколи виникають суперечки на побутовому підґрунті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний терміновий заборонний припис відносно ОСОБА_1 від 07.09.2022, який не оспорений у визначеному законом порядку.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріалами справи доведено, що наявні ризики вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо ОСОБА_2 , які мають вірогідності продовження чи повторного вчинення такого насильства з боку ОСОБА_5 , а тому є необхідність видачі обмежувального припису шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених статтею 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З таким висновком погоджується Вінницький апеляційний суд.

Слід звернути увагу на те, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Так, на день ухвалення оскаржуваного рішення справа щодо ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення була розглянута, постанова Хмільницького міськрайонного суду від 22.09.2022 скасована, провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Однак, вказане не спростовує висновки суду у цій справі й не впливає на правильність оскаржуваного судового рішення, так як встановлення обмежувального припису є превентивним способом захисту потерпілих від домашнього насильства.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що обставини, які наведені у заяві, не підтверджені належними та допустимими доказами, не приймаються до уваги.

Заявник надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

З огляду на викладене, заінтересована особа в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довів ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі, як на підставу для відмови у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції обмежив право ОСОБА_1 , оскільки не взяв до уваги клопотання щодо відкладення справи для залучення адвоката, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 350-5 ЦПК України передбачено, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Згідно з частиною дев`ятою статті 128 ЦПК України суд викликає або повідомляє свідка, експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, зокрема у справах про видачу обмежувального припису - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Як убачається з матеріалів справи, суд неодноразово відкладав судове засідання, при цьому про дату, час і місце судового засідання, суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 шляхом телефонограмами.

Таким чином, враховуючи обмежені законом строки розгляду справ про видачу обмежувального припису та необхідність у зв`язку з цим термінового повідомлення учасників справи та повідомлення судом першої інстанції ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання, розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 не є процесуальним порушенням ,не спростовує правильні висновки суду та не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Згідно вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції правильно визначив норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало