справа № 331/3732/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вищевказаним позовом до ОСОБА_3 , в якому зазначав, що відповідно до свідоцтва міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 240566 від 25.04.2018 року, виданого державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності України» (УКРПАТЕНТ) він набув права власності на торговий знак « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для товарів і послуг, віднесених до 12 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (надалі МКТП), а саме, човни, надувні човни. Позивач ОСОБА_1 також вказав, що на сайті інтернет - магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням на скан-копії сторінок розміщені оголошення щодо реалізації різноманітної продукції ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з використанням фірмового торгового знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». З інформації, розміщеної на сайті, господарську діяльність за допомогою вказаного сайту здійснює відповідач ОСОБА_3 . Доменне ім`я « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зареєстровано за відповідачем на платформі ТОВ «Хостінг Україна». На сайті інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » також здійснюється реалізація продукції з використанням фірмового торгового знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і вказані контакти відповідача. В зазначених посиланнях 1/2 складається із зареєстрованого позивачем торгового знаку, тому використання відповідачем вже популярного в Україні торгового знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » викликають певні асоціації, надають відповідачеві певні переваги при здійсненні ним господарської діяльності, сприяють відповідачу у рекламуванні власних послуг. Проте, для власника торгового знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » таке ототожнення має негативні наслідки, оскільки можливі недоліки власника сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » шкодить іміджу торгового знаку, що належить позивачеві. Позивач, посилаючись на те, що він не укладав з відповідачем або з ТОВ «Хостінг Україна» жодних угод про надання права на використання вказаної торгової марки на території України, а тим більше здійснювати продаж продукції та її рекламування, вважає, що відповідач не має законних підстав здійснювати реалізацію даної продукції та розміщувати оголошення з її продажу в Інтернеті, використовуючи фірмовий торговий знак « ІНФОРМАЦІЯ_1 » і тим самим порушуючи авторські права позивача. Також позивач вказує, що відповідач незаконно, без будь-якої згоди чи дозволу, використовує TM «MEGA» під час здійснення своєї господарської діяльності. Крім того, на вказаному сайті відповідача відсутня необхідна, доступна, достовірна та своєчасна інформація про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору, на сайті інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » також здійснюється реалізація продукції з використанням фірмового торгового знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». На сайті вказана контактна інформація відповідача, а згідно скан-копій сторінок на веб-сайтах в мережі інтернет, відповідачем були викладені оголошення щодо реалізації продукції ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » з використанням фірмового торгового знаку.

Також позивач зазначає, що вищезазначені обставини та доведення факту використання ТМ «MEGA» саме ОСОБА_3 встановлені рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09.03.2021 року у справі № 760/16940/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист інтелектуальної власності на торговельну марку та зобов`язання вчинити дії. Дане рішення набрало законної сили 09.04.2021р. Крім того, є рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16.03.2021р. у справі 191/3312/20, яким було задоволено повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про захист прав інтелектуальної власності на торговельну марку шляхом заборони використання торгівельної марки та стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав. Дане рішення набрало законної сили 15.04.2021р. Посилаючись на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, позивач вважає, що не підлягає доказуванню встановлене судовими рішеннями порушення відповідачем ОСОБА_3 авторських прав на торгівельну марку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », тому, посилаючись на положення підпункту «Г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», позивач просив суд стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 237900 грн., а судові витрати покласти на відповідача (т. 1, а. с. 2-11).

16.07.2021 року ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 12.08.2021 р. (т. 1, а. с. 120).

29.07.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначалося, що відповідач вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Сайт «lodki-mega.com.ua» було створено 16.11.2016 року, а реєстрація торгівельної марки позивача відбулась 25.04.2018 р. Реалізація продукції під торгівельною маркою позивача відповідачем не здійснювалася, оскільки відповідно до записів з трудової книжки відповідача, в період з 21.11. 2018 року по 16.03.2020 року, він працював на посаді продавця непродовольчих товарів. Торгівельна марка позивача повністю відрізняється від торгівельної марки під якою здійснюється продаж товарів на сайті «megaboat.ua» - фізична особа ОСОБА_4 отримав на цю торгівельну марку свідоцтво № НОМЕР_1 , схожість торгових знаків полягає лише в використанні чорного кольору, що не є забороненим Позивачем не надано спеціальних доказів на підтвердження ступеня розрізняльної здатності між такими знаками. Також у відзиві вказано, що таке слово як « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є загальновживаним та поширеним терміном, тому в силу вимог ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів» не можуть одержати правову охорону позначення, які, зокрема, складаються лише з позначень, що є загальновживаними позначення товарів і послуг певного виду, або складаються лише з позначень, що є загальновживаними символами і термінами. Такі позначення можуть бути внесені до знака елементи, що не охороняються, якщо вони не займають домінуючого положення в зображенні знака. У відзиві також зазначається, що позивач просив стягнути компенсацію на підставі п. «Г» . 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», проте, як вказує представник відповідача, вищевказаний пункт втратив чинність 23.03.2017 року. У відзиві представника відповідача просив суд відмовити у задоволенні уточненої позовної заяви ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 127-129).

11.08.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вказано, що з доводами, викладеними у відзиві на позов позивач не погоджується. Так, представник відповідача посилається на те, що сайт «lodki-mega.com.ua» було створено 16.11.2018 року та вказує на реєстрацію торгового знаку позивача № 240566 від 25.04.2018 року. Представник позивача також вказує, що згідно виписки з Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг №161834 від 12.09.2016р. ОСОБА_1 зареєстрував торговий знак « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 і це свідоцтво є дійсним. В подальшому ОСОБА_1 отримав свідоцтво міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 240566 від 25.04.2018 р. на торговий знак « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для товарів і послуг, внесених до 12 (дванадцятого) класу Міжнародної класифікації товарів і послуг (надалі - ), а саме: човни, надувні човни. Товарна група збуту відповідно до класифікації зовнішньо- економічної діяльності належить до 89 групи товарів, а саме : судна, човни та інші плавучі засоби, всі надувні човни виготовляються відповідно Регістру судноплавства України, номер свідоцтва № СВП- 412-3-14-19. Також продукція ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » має сертифікат ЄС згідно з директивою 2013/53/EU. Офіційними сайтами продукції ТМ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 . Представник позивача вказує, що фірмове найменування має своїм призначенням індивідуалізацію даного підприємства, передусім виокремлення його підприємницької чи будь-якої іншої діяльності. Така індивідуалізація необхідна для підкреслення, пропаганди якісних ознак діяльності, збереження, розвитку та правової охорони фірмового найменування. Правова охорона фірмового найменування передбачає захист ділової репутації підприємства, його престижу, авторитету. При цьому прагнення оберігати престиж фірми йде двома шляхами. Перший це заборона використовувати такі самі найменування іншим особам, тобто, протидіяти неправомірному посяганню на престиж, ділову репутацію фірми. Згідно статті 4 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» Назва статті 4 із змінами, внесеними згідно із Законом № 689-VI від 18.12.2008 визначено, що неправомірним є використання імені, комерційного (фірмового) найменування, торговельної марки (знака для товарів і послуг), рекламних матеріалів, оформлення упаковки товарів і періодичних видань, інших позначень без дозволу (згоди) суб`єкта господарювання, який раніше почав використовувати їх або схожі на них позначення у господарській діяльності, що призвело чи може призвести до змішування з діяльністю цього суб`єкта господарювання. Відповідач ОСОБА_3 має безпосереднє відношення до сайту « ІНФОРМАЦІЯ_3 -mega.com.ua», оскільки дані обставини встановлені рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09.03.2021р. у справі № 760/16940/20-ц,, яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про захист права інтелектуальної власності на торговельну марку та зобов`язання вчинити дії, рішення набрало законної сили 10.04.2021р. Спростовуючи вказані у відзиві на позов твердження (що відповідач не здійснював діяльність з продажу продукції маркованих торговим знаком « ІНФОРМАЦІЯ_1 », оскільки працював на посаді продавця консультанта у ФОП ОСОБА_7 починаючи з 21.11.2018 року по 16.03.2020 р. з продажу непродовольчих товарів), представник позивача зазначає, що таке твердження не спростовує факту реалізації контрафактної продукції через сайт « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Крім того, ФОП ОСОБА_7 здійснює діяльність з продажу товарів для мисливства та рибалки за адресою АДРЕСА_1 , за даною адресою розташований магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 » і згідно пошукового сервісу google.com вбачається, що в даному магазині була представлена продукція (човнів) маркована ТМ «MEGA». Також представник позивача не погоджується з посиланням представника відповідача на втрату чинності пункту «г» ч.2. ст.52 Закону країни «Про авторське право та суміжні права», оскільки відповідно до ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Представник позивача вважає, що слід застосовувати пункт «г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), якою визначено розмір компенсації в мінімальних заробітних платах від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, а також посилається на приписи ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 432 ЦК України - що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу. Суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об`єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення. Представник позивача вказав, що встановлені рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.03.2021р. у справі № 760/16940/20-ц обставини, а саме, що порушення прав позивача почало відбуватись з того часу коли відповідачем були зареєстровано сайт «lodki-mega.com.ua», тобто починаючи з 16.11.2016 року, та відповідач здійснював реалізацію контрафактної продукції маркованої торговим знаком « ІНФОРМАЦІЯ_1 », незважаючи на відсутність будь яких дозвільних документів, ліцензій, свідоцтв, ці обставини не потребують доказування в силу у відповідності до ч. 24 ст. 82 ЦПК України (т. 1, а. с. 152-159).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.09.2021 року дана цивільна справа за правилами підсудності (згідно ч. 9 ст. 28 ЦПК України) передана на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований і проживає у Шевченківському районі м. Запоріжжя за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1, а. с. 210).

22.09.2021 року дана цивільна справа надійшла до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2021 року дану цивільну справу прийнято до провадження. Залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, ОСОБА_4 . Призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 10.11.2021 року об 09-30 год. (т. 1, а. с. 222).

10.11.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за клопотанням представника позивача було витребувано докази у ТОВ «Нова Пошта» та ТОВ «Нова Пей». Судове засіданні відкладено на 16.12.2021 року (т. 2, а. с. 30-33).

16.12.2021 року за клопотанням представника позивача щодо ознайомлення з матеріалами справи судове засіданні відкладено на 20.01.2022 року (т. 2, а. с. 106-107).

20.01.2022 року від другого представника позивача адвоката Бабенко Ю.В. надійшла заява про збільшення позовних вимог. В цій заяві представник позивача вказала, що на виконання ухвали суду від 10.11.2021 року (про витребування доказів) від ТОВ «Нова Пей» надійшла інформація відповідно до якої ОСОБА_3 за період з 16.11.2016 по 10.11.2021 здійснив 1236 операцій від яких отримав грошові перекази в розмірі 5891194 грн. Посилаючись на цей письмовий доказ, представник позивача вважає, що ОСОБА_3 отримав матеріальне збагачення за рахунок використання торгової марки позивача, а тому просив прийняти заяву про збільшення позовних вимог до розгляду та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 5891194 грн. (т. 2, а. с. 115-117).

20.01.2022 року судове засідання відкладено в зв`язку з клопотанням відповідача та третьої особи щодо ознайомлення з заявою позивач про збільшення позовних вимог. Розгляд справи відкладено на 14.03.2022 року. Ухвалою суду від 20.01.2022 року заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 залишено без розгляду (т. 2, а. с. 122-128).

14.03.2022 року у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. (т. 2, а. с. 133).

В зв`язку з воєнним станом і активними бойовими діями в Запорізькій області судове засідання призначено на 11.08.2022 року.

11.08.2022 року в судовому засіданні було заслухано пояснення сторін, досліджено частину доказів. У судовому засіданні було оголошено перерву до 16.09.2022 року.

12.09.2022 року від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання 16.09.2022 року без участі представників позивача у зв`язку з воєнним станом та з тим, що в Запорізькій області ведуться активні бойові дії (т.2, а. с. 147-148).

12.09.2022 року надійшла заява від представника позивача ОСОБА_2 про повернення судового збору (в зв`язку з тим, що заява про збільшення позовних вимог була залишена без розгляду) та копія квитанції на підтвердження сплати судового збору (т. 2, а. с. 145-146).

16.09.2022 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він також вказав, що позовні вимоги визнає (т. 2, а. с. 150).

Ухвалою суду від 16.09.2022 року в зв`язку з тим, що в заяві відповідача не зазначено, чи розуміє він наслідки визнання позову та неможливість суду здійснити таке роз`яснення через неявку відповідача в судове засідання, відкладено розгляд справи на 07.11.2022 року (т. 2, а. с. 152).

Ухвалою суду від 16.09.2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про повернення судового збору задоволено. Повернуто ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 10026 грн. (т. 2, а. с. 153).

27.10.2022 року від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі. В цій заяві ОСОБА_3 вказав, що заяву про визнання позовних вимог слід вважати неподаною (т. 2, а. с. 155).

07.11.2022 року судове засідання відкладено на 05.12.2022 року через неявку сторін.

02.12.2022 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме - копії рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року (яке вступило в законну силу) в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) , ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «Хостінг Україна» - про визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 від 03.02.2021 року на знак для товарів і послуг «MEGABOAT» 12 класу та зобов`язати вчинити дії (т. 2 а.с. 159-167)

В судове засідання 05.12.2022 року сторони не з`явилися, у зв`язку із чим судове засідання відкладено на 16.01.2023 року.

У вказане судове засідання учасники справи також не з`явилися. Враховуючи, позицію представника позивача, що викладена у клопотанні від 12.09.2022 року (т .2 а. с.147-148) та підтверджена у клопотанні від 28.11.2022 року (т. 2 а.с. 159) щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача та його представника, а також заяву відповідача від 27.10.2022, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Під час ухвалення рішення суд відповідно до вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В якості доказів щодо факту використання відповідачем ОСОБА_3 торгової марки «MEGA» (яка зареєстрована за позивачем ОСОБА_1 за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25 квітня 2018 року для товарів 12 класу МКТП) та обставин такого використання знаку для товарів і послугу ОСОБА_3 , представник позивача надав копії судових рішень, які набрали законної сили, а саме:

-рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09.03.2021 року у справі № 760/16940/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ Хостінг Україна про захист інтелектуальної власності на торговельну марку та зобов' язання вчинити дії. Зі змісту цього рішення вбачається, що судом встановлені обставини щодо порушення ОСОБА_3 прав інтелектуальної власності ОСОБА_1 на торгову марку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». ОСОБА_3 використовував даний знак шляхом продажу аналогічної продукції через мережу Інтернет. В резолютивній частині даного рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, вказано: Зобов`язати ОСОБА_3 припинити порушення прав інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25 квітня 2018 року для товарів 12 класу МКТП. Заборонити ОСОБА_3 використовувати знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № НОМЕР_2 від 25 квітня 2018 року для товарів 12 класу МКТП, включаючи його використання у мережі Інтернет, нанесення такого позначення на продукцію, її зберігання із нанесеним позначенням, пропонування продукції із нанесеним позначенням для продажу та її продаж (т. 1, а. с. 88-97);

-рішення Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2022 року в справі №757/41144/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) , ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «Хостінг Україна» - про визнання недійсним свідоцтва України № НОМЕР_1 від 03.02.2021 року на знак для товарів і послуг «MEGABOAT» 12 класу та зобов`язати вчинити дії. З тексту мотивувальної частини цього рішення видно - суд дійшов висновку, що торговельна марка відповідача ОСОБА_4 «MEGABOAT» є схожою настільки, що її можна сплутати з торговельною маркою позивача « ІНФОРМАЦІЯ_1 », раніше зареєстрованою в Україні для таких самих та споріднених/однорідних послуг 12 класу МКТП. Цим рішенням позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним повністю свідоцтво України № 291503 від 03.02.2021 року (заявка № m202006451 від 31.03.2020) на знак для товарів і послуг 12 класу МКТП, видане ОСОБА_4 . Зобов`язано Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг стосовно визнання недійсним повністю свідоцтво України № НОМЕР_1 від 03.02.2021 року - на знак для товарів і послуг «MEGABOAT» 12 класу МКТП, виданого на ім`я ОСОБА_4 (т. 2, а. с. 160-167 ).

Дослідивши дані письмові докази, суд дійшов висновку, що з урахуванням положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України факт використання ОСОБА_3 торгової марки «MEGA» вже встановлено судовими рішеннями, а тому не потребує доказуванню в даній справі.

Решта наданих позивачем доказів підтверджує неправомірне використання ОСОБА_3 торгової марки, що належить позивачу.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив суд в зв`язку з порушенням відповідачем ОСОБА_3 авторських прав позивача на торгівельну марку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на підставі положень п. «Г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 237 900 грн., а судові витрати покласти на відповідача. Такий розмір грошової компенсації позивач обрахував, виходячи зі змісту підпункту «г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом з 01 липня 2021 року (в розмірі 2379 грн.), вказавши, що розмір компенсації складає: 2379 грн. х100 = 237 900 грн. (т. 1, а. с. 7; 11).

Проте, суд вважає, що з урахуванням обставин справи захист авторських прав ОСОБА_1 у такий спосіб, а саме, шляхом стягнення грошової компенсації, виходячи з кратності розміру прожиткового мінімуму, не відповідає нормам чинного законодавства.

15.05.2018 року Верховна Рада України прийняла Закон № 2415-VIII «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав». Підпунктом є) пункту 2) «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону вказано:

є) пункт "г" частини другої статті 52 викласти в такій редакції:

"г) виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу".

Посилання представника позивача на те, що порушення авторських прав почало відбуватися з 2016 року, а тому до даних правовідносин слід застосовувати положення частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» в попередній редакції, є неспроможними.

Так, наданими доказами не підтверджується використання відповідачем торгового знаку у період до внесення змін у п. «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Більш того, викладені у позовній заяві обставини використання ОСОБА_3 торгового знаку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не містять відомостей про період використання.

Натомість надана позивачем роздруківка рекламного оголошення свідчить, що оголошення відповідачем розміщено у мережі «Інтернет» 19.07.2020 (т. 1, а.с. 72); рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09.03.2021 року у справі № 760/16940/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ТОВ Хостінг Україна про захист інтелектуальної власності на торговельну марку та зобов`язання вчинити дії, встановлено, що представник позивача звернувся до ТОВ Хостінг Україна з адвокатським запитом в червні 2020 року; експрес-накладні ТОВ Нова пошта датовані періодом від квітня 2021 року до грудня 2021 року (т. 2, а.с. 43-104).

З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне в цій справі застосувати до правовідносин положення підпункту «г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції Закону № 2415-VIII від 15.05.2018), які були чинними як на час звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх авторських прав, так і є чинними на час вирішення цього спору.

За змістом статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Представник позивача, наполягаючи на застосуванні до даних правовідносин сторін положень підпункту «г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), не надав суду іншого розрахунку розміру компенсації, який за змістом підпункту «г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції Закону № 2415-VIII від 15.05.2018) визначається як паушальна сума.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не вправі сам здійснювати розрахунок розміру компенсації, яку належить присудити на користь ОСОБА_1 , оскільки це виходить за межі заявлених позивачем вимог, суперечить приписам частини 1 статті 13 ЦПК України.

Крім того, порівняння змісту підпункту «г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та на яку посилається позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги) та змісту чинного підпункту «г» частини 2 статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права (в редакції Закону № 2415-VIII від 15.05.2018) виявляє зовсім іншу правову природу обчислення компенсації за порушення майнових авторських прав.

Це свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту права а саме, що позов подано не з тими вимогами, які мали б бути пред`явлені. Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові.

При вирішенні питання щодо можливості застосування такої підстави суд звертає увагу на те, що неналежність способу захисту прав в основному полягає або в тому, що позов подано не до того відповідача або не з тими вимогами (тобто, чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах та чи передбачений він законом). Про цей висновок йдеться в постанові ВП ВС від 12.03.2021 у справі № 925/642/19. Суд має право відмовити в задоволенні позову лише через те, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Відповідний висновок також викладено в постанові КГС ВС від 11.04.2021 у справі № 924/199/20.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі в зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту права.

Керуючись ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 , про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав в повному обсязі.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

16.01.23