Справа №760/5485/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 квітня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Калініченко О.Б.

при секретарі Соколовській А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

09.03.2023 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій сторона позивача просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що позивачу на праві приватної власності належить вказана квартира на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2003 року та договору дарування 1/3 частини квартири від 04.06.2010 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Артеменко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1215 зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 323886941 від 23.02.2023 року.

Відповідач є повнолітнім сином позивачки, який з 20.08.2002 року зареєстрований в квартирі, але з 2013 року не проживає в ній. Протягом десяти років позивачка неодноразово зверталася до відповідача з приводу вирішення спору в позасудовому порядку та пропонувала знятися з місця реєстрації та зареєструватися за місцем фактичного його проживання.

Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає. На нього нараховуються комунальні платежі, які позивачка змушена сплачувати самостійно.

Жодних угод між позивачкою та відповідачем щодо порядку користування квартирою укладено не було. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка відповідачу не чинить.

Згідно довідки ОСББ «Бориславська Вежа» №04 від 24.02.2023 року та акту ОСББ №5 від 24.02.2023року ОСОБА_2 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 не проживає з січня 2013 року.

Крім цього, письмовими доказами, а саме наявними в матеріалах актами обстеження побутових умов за період з 2019 року по 2022 рік та поясненнями свідка, підтверджено факт не проживання відповідача у спірному житлі.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позов.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін та призначено судове засідання.

Представником через канцелярію суду було подано клопотання, з якого вбачається, що він просить проводити розгляд справи без його участі та участі позивачка, позовній вимоги сторона підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому процесуальним законом. Відзив та будь-яких інших заяви чи клопотань до суду не подав.

Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Положеннями ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Дана обставина підтверджується наданими копіями свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2003 року та договору дарування 1/3 частини квартири від 04.06.2010 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Артеменко О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 3-1215, а також інформаційною довідкою № 323886941 від 23.02.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

У зазначеній квартирі, окрім позивачки, також зареєстровані, зокрема, відповідач - ОСОБА_2 , який є її сином (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ), що підтверджується наданою ОСББ «Бориславська вежа» довідкою № 03 від 24.02.2023 року про зареєстрованих осіб та відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА (№ 90515658 від 16.03.2023 року).

За доводами позивачки, відповідач не проживає в квартирі з 2013 року, комунальні послуги не сплачує, витрати в утриманні житла не бере, речі його в квартирі відсутні.

На підтвердження викладених в позові обставин стороною позивача надано копію довідки № 04 від 24.02.2023 року та акту № 5 від 24.02.2023 року, виданих ОСББ «Бориславська вежа», з яких вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає з січня 2013 року.

Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічні положеннями закріплені у ст.ст. 383, 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-709цс16.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.

Суд приходить до висновку, що, оскільки ОСОБА_2 як член сім`ї власника тривалий час, тобто, понад року, не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , не оплачує житлово-комунальні послуги, то підстав для збереження за відповідачем права користування спірним житлом, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, не встановлено.

Наведене свідчить про те, що позивачка, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідач в силу закону втратив право користування житлом.

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірній квартирі квартири перешкоджає позивачці як власниці в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити її права, усунувши перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження власністю.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про, серед іншого, позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Враховуючи викладене, вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача у відповідності до ставок, визначених Законом України «Про судовий збір» підлягає судовий збір в розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 328, 334, 383, 391, 405ЦК України, ст.ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення складено 28 квітня 2023 року.

Суддя: