ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року м.Суми

Справа №585/302/22

Номер провадження 22-ц/816/52/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - адвоката Яковця Євгенія Олександровича на рішенняРоменського міськрайонного суду Сумської областівід 27 вересня 2022 року, в складі судді Шульги В.О., -

встановив:

У лютому 2022 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - АБ «Укргазбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 86/08- РБФ від 03.03.2008 року, згідно якого відповідачу відкрито невідновлювану кредитну лінію з лімітом 98 700,00доларів США строком з 03.03.2008 року по 0203.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 11,9 % річних.

16.02.2009 року укладено додаткову угоду № І до кредитного договору про відкриття позичальнику рахунку для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його користування та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором та встановлення черговості їх зарахування.

05.03.2009 року шляхом підписання додаткової угоди № 2 до кредитного договору п. 3.2.2. викладено в новій редакції.

У зв`язку зі зміною виду кредитування, сторони домовились в тексті додаткової угоди № 3 від 10.08.2012 року викласти кредитний договір в новій редакції.

Додатковою угодою № 4 від 29.09.2014 року внесено зміни до п. 1.1.3 та п. 1.4 Додаткової угоди № 3 (визначено розмір кредитної лінії в сумі 480 000.00 грн строком з 29.09.2014року по 02.07.2018 року)

Вказувало, що в процесі користування кредитними коштами відповідач неодноразово порушував свої зобов`язання по кредитному договору щодо своєчасного погашення кредитних платежів, відповідно графіку погашення, та сплати відсотків за користування кредитними коштами, відповідно до умов кредитного договору, у зв`язку з чим банк звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області із позовною заявою про стягнення всієї заборгованості за кредитним договором на загальну суму 320587,50 грн та судові витрати.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2017 року у справі №585/1314/17 позов банку до відповідача задоволено.

Зазначало, що у процесі виконавчого провадження заборгованість згідно вказаного рішення суду частково погашалася, але остаточно рішення суду було виконане лише в 2021 році.

Таким чином, враховуючи, що вищезазначене рішення суду виконувалося протягом значного проміжку часу, банк змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Посилаючись на вищезазначені обставини, просилостягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість зі сплати 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2017 року в сумі 34263,51 грн, а також судові витрати.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської областівід 27 вересня 2022 року позов ПАТ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість зі сплати 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2017 року у справі 585/1314/17 в загальній сумі 34263,51 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» сплачений судовий збір в сумі 2481,00 грн судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання, у банку наявні правові підстави на отримання 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Яковець Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, а також змінити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов подано до суду 01.02.2022 року, а отже позов в частині стягнення 3% річних подано з пропуском річного строку позовної давності, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а тому заборгованість у сумі 16027,94 грн не підлягає стягненню. Також не підлягає стягненню індекс інфляції за період з 21.01.2019 року по 31.01.2019 року у розмірі 1137,57 грн. за пропуском строку позовної давності.

Вказує, що за рішенням суду сума боргу складає 320587,50 грн, 21.09.2020 року на погашення заборгованості сплачено 323027,97 грн, отже борг був повністю погашено і виникла переплата у розмірі 2440,47 грн. Крім того, 05.04.2021 року було здійснено платіж у розмірі 14883,87 грн, у зв`язку з чим загальний розмір переплати склав 17324,34 грн.

Таким чином, банк звернувся до суду про стягнення заборгованості у розмірі 34263,5 грн, але від вказаної суми необхідно відняти 17324,34 грн переплати, 16027,94 грн - 3% річних та 1137,57 грн - це сума нарахованого індексу інфляції за період з 21.01.2019 по 31.01.2019, а тому вважає, що заборгованість відсутня, а наявна переплата у розмірі 226,34 грн.

Від АТ «Укгазбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін. Вказує, що у позивача наявні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму невиконаного відповідачем зобов`язання, переплати, на які посилається відповідач, відсутні, а отже позовні вимоги є обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03.03.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №86/08-РБФ, відповідно до якого відповідачу було відкрито невідновлювану кредитну лінію з лімітом 98 700,00 доларів США строком з 03.03.2008 року по 02.03.2015 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 11,9 % річних (а.с.5-7).

16.02.2009 року ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору № 86/08- РБФ від 29.02.2008 року, згідно умов якої сторони домовились про те, що з моменту укладення цієї додаткової угоди до кредитного договору банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для погашення заборгованості по кредиту, процентів за його використання та всіх комісійних платежів, передбачених кредитним договором, на вказаний рахунок за наступними реквізитами - рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 337342 (а.с.8).

05.03.2009 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору № 86/08- РБФ від 29.02.2008 року відповідно до умов якої сторони домовились про внесення змін до п. 3.2.2. кредитного договору (а.с.9).

10.08.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 03.03.2008 року № 86/08-РБФ, згідно з умовами якоїбанк, на умовах, передбачених цим договором, відкриває позичальнику мультивалютну невідновлювану відкличну кредитну лінію з лімітом кредитування: 1.1.1. 98 700,00 доларів США. Кредитні кошти надаються на термін з «03» березня 2008 року по «10» серпня 2012 року, із сплатою процентів за користування кредитними, у межах строку кредитування, виходячи із 11,9% річних. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим Договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячиіз - 12,9 % річних. 1.1.2 в сумі 0 (Нуль) доларів США. Кредитна лінія надається на строк/термін з «11» серпня 2012 року по «02» березня 2017 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 11,9% річних. За користування кредитними коштами, шо не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи із - 16,9% річних; 1.1.3 в сумі 524627,63 гривень, кредитна лінія надається на строк/термін з «10» серпня 2012року по «02» березня 2017 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, виходячи з 15,0% річних. За користування кредитними коштами що не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи із - 20,0% річних. Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 02 березня 2017 року (а.с.10-13).

29.04.2019 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №4 до кредитного договору № 86/08-РБФ від 03.03.2008 року згідно умов якої внесено зміни до кредитного договору: викладено пункти 1.1,3. та пункт 1.4. додаткової угоди №3 від «10» серпня 2012 року до кредитного договору №86/08-РБФ від «03» березня 2008 року в наступній редакції: «1.1.3 в сумі 480000,00 грн. кредитна лінія надається на строк/термін з «29» вересня 2014 року по «02» липня 2018 року із сплатою процентів за користування кредитними коштами, у межах строку кредитувати, виходячи з 15,0% річних. За користування кредитними коштами що не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється, виходячи із - 20,0% річних. 1.4. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше «02» липня 2018 року та у порядку передбаченому цим договором» (а.с.16).

29.09.2014 року між ПАТ АТ «Укргазбанк» та ТОВ «Гефест» укладено договір поруки №86/2014-ПЮО від 29 вересня 2014 року, відповідно до умов якого останній поручається перед кредитором за виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань по кредитному договору № 86/08-РБФ від 03.03.2008 року, а саме не пізніше 02.07.2018 року повернути кредит у розмірі 480000,00 грн, сплатити проценти за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, виходячи з 15% річних, або 18% річних відповідно, сплатити проценти за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, що передбачені кредитним договором, виходячи з 20% річних а також комісії, штрафів та пені у розмірах і випадках, передбачених кредитним договором , договором забезпечення та цим договором (а.с.55-56).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17.05.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» 320587 грн 50 коп. заборгованості по кредитному договору № 86/08-РБФ від 03.03.2008 року та 4808,80 грн судового збору (а.с.17-18).

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.09.2017 року стягнуто з ТОВ «Гефест» як поручителя за кредитним договором № 86/08-РБФ від 03.03.2008 року на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 337911,84 грн заборгованості, 5068,68 грн судового збору (а.с.57-59).

Згідно розрахунку ОСОБА_1 за кредитним договором №86/08-РБФ від 03.03.2008 року заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 21.01.2019 року по 20.09.2020 року включно становить 16027,94 грн. Загальна сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за період з 21.01.2019 року по 20.09.2020 року включно становить 18235,57 грн (а.с.19).

Згідно з випискоюпо особовому рахунку з 21.01.2019 року по 31.01.2022 року,21.09.2020 року зараховано кошти від ОСОБА_2 ВП 62364945 наказ 920/710/17 ТОВ Гефест в сумі 323027,97 грн, 05.04.2021 року в сумі 14883,87 грн. внесено частку погаш. безнад. заб. згідно виконавчого листа №2 585/510/17 за кредитним договором № 86/08-РБФ від 03.03.2008 року, боржник ОСОБА_1 (а.с.20).

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18.

З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вимоги банку про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за період, який не стосується періоду дії в країни воєнного стану.

Таким чином, з ухваленням рішення суду від 17.05.2017 року про стягнення боргу за кредитним договором від 03.03.2008, зобов`язання відповідачащодо сплатити заборгованості, стягнутої судовим рішення, не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21.09.2020 року (дата зарахування коштів від ОСОБА_2 ВП 62364945 наказ 920/710/17 ТОВ Гефест, КД 86/08-РБФ від 03.03.2008 року поручитель ТОВ Гефест, позивач ОСОБА_1 , СЗ №5517/2244/2020 від 17.09.2020(а.с. 20), тобто дата останнього платежу з погашення боргу).

Відтак, за встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення виконання грошового зобов`язання до 21.09.2020 року.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо застосування строків позовної давності, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинностіЗакон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якогорозділ «Прикінцеві положення» ЦК Українидоповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями257,258,362,559,681,728,786,1293цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.

У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень Цивільного Кодексу України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню до правовідносин у цій справі.

Таким чином, позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з 21 січня 2019 року по 20 вересня 2020 року, оскільки на час подання позовної заяви 01 лютого 2022 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі про відсутність у відповідача заборгованості, оскільки не спростовує факту порушення строків виконання зобов`язань з боку відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яковця Євгенія Олександровичазалишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської областівід 27 вересня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законною силу з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина