справа № 373/852/22 головуючий у суді І інстанції Опанасюк І.О.
провадження № 22-ц/824/211/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Акцент-Банк», поданою представником - Омельченком Євгеном Володимировичем, на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2022 року у цивільній справі № 373/852/22 за позовом акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» борг за кредитним договором №Б/Н від 30.08.2016 у розмірі 34297 грн. 50 коп., яка складається з наступного: 30 417 грн 91 коп. - заборгованість за кредитом; 3 879 грн 59 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Також просило стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2 481 грн.00 коп., як сплачений судовий збір при поданні позову.

Позов обґрунтовано тим, що 30.08.2016 відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ОСОБА_1 , підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява разом з Умовами та Правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті - https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у Анкеті-Заяві.

Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановлений кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.

Відповідач своєчасно не надавав позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого має заборгованість, яка з урахуванням усіх складових боргу, станом на 14.02.2022 становить 34 297 грн. 50 коп.

Посилаючись на обов`язковість договору позивач, просить суд стягнути визначену ним суму заборгованості за кредитним договором.

Факт укладення кредитного договору шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку та умови кредитування позивач підтверджує Анкетою-Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», що розміщений на сайті: https://a-bank.com.ua/terms, в розділі «Умови та правила» Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна». Наявність заборгованості станом на 14.02.2022 позивач підтверджує розрахунком, який додає до позовної заяви.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2022 року в задоволенні позову Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Акцент-Банк», через представника - Омельченка Євгена Володимировича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Також апелянт просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що відповідач в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Наголошує, що боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку та погодився з ними, оскільки кредитний договір є договором оферти. На думку апелянта своїм підписом позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, і саме це апелянт вважає доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору. При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18 квітня 2018 року в справі № 705/6051/15-ц та постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 265/7652/15-ц. Щодо стягнення процентів зазначає, що навіть якщо враховувати висновок суду першої інстанції (з яким банк не погоджується) щодо не підписання позичальником Тарифів та Умов і Правил, позичальник отримав кредитну картку та користувався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинен сплачувати процентну ставку чи відсотки у розмірі облікової ставки Національного Банку України. Окрім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту. Вважає необґрунтованими сумніви суду першої інстанції щодо розрахунку заборгованості та надає банківську виписку.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачу було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки в даній справі ціна позову становить 34 297 грн 50 коп. і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.04.2018 Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» змінило свою назву на Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК».

30.08.2016 відповідач ОСОБА_1 подав позивачу АТ «А-БАНК» (далі Банк) Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.9).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті - https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та банком кредитний договір. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-банку www.a-bank.com.ua.

У Анкеті-заяві зазначені анкетні дані особи та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг.

Також, представником позивача подано до суду наступні документи: розрахунок заборгованості за договором №Б/Н від 30.08.2016, де загальна заборгованість за кредитом станом на 14.02.2022 складає 34 297 грн 50 коп., який підписаний представником банку Шкапенко О.В. (а. с.6-9); копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 30.08.2016; копію Витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с.15); Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК, не підписаний позичальником (а.с.10-14).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», який подає позивач, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата одержання карти, зазначена в заяві.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Анкета-заява не містить відомостей ні про вид банківських послуг, які заявник бажав отримати, ні процентної ставки за користування відповідними послугами, а також не містить даних про встановлення кредитного ліміту, номеру та строку дії картки її виду тощо. Крім того, позивач не надав підписаної відповідачем Пам`ятки клієнта, де були б відображені відповідні базові умови. Суд першої інстанції звертав увагу, що у позовній заяві та анкеті-заяві не вказано, коли саме кредитна карта видавалась відповідачеві, за яким номером, з яким кредитним лімітом та на яких базових умовах. Таким чином у суду немає підстав вважати, що відповідач дійсно отримав кредитну картку відповідного виду за анкетою-заявою. Окрім того, суд першої інстанції зазначав, що банком не надано доказів ознайомлення ОСОБА_1 з умовами та правилами щодо користування кредитною карткою, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Натомість, на підтвердження заявлених позовних вимог позивач, зокрема, надав до суду: розрахунок заборгованості за договором №Б/Н від 30.08.2016, де загальна заборгованість за кредитом станом на 14.02.2022 складає 34 297 грн 50 коп., який підписаний представником банку Шкапенко О.В. (а. с.6-9); копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 30.08.2016; копію Витягу з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» (а.с.15); Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК (а.с.10-14).

Утім, надані позивачем докази не доводять факт ознайомлення ОСОБА_1 з умовами та правилами щодо користування кредитною карткою, відповідного виду, зокрема з відсотковою ставкою, строків та порядку погашення кредиту та відповідальністю за невиконання зобов`язань в тому числі у виді пені. Як вірно було встановлено судом першої інстанції, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг - Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», не підписані відповідачем.

При цьому доводи апелянт про те, що відповідач в Анкеті-Заяві підтвердив під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг апеляційний суд оцінює критично, оскільки в Анкеті-заяві, підписаній відповідачем, відсутні відомості про конкретні Умови і Правила надання банківських послуг, про вид банківських послуг, які заявник бажав отримати, ні процентної ставки за користування відповідними послугами, а також не містить даних про встановлення кредитного ліміту, номеру та строку дії картки її виду тощо. Підписаної відповідачем Пам`ятки клієнта, де були б відображені відповідні базові умови, яка відповідно передбачена пунктом 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та правил, позивачем надано не було.

Посилання апелянта на те, що враховуючи розрахунок заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, колегія суддів відхиляє як такі, що є припущеннями та не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

У постанові від 09 липня 2018 року, на яку посилався апелянт, Верховний Суд зазначав, що суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що відповідач підписав заяву та прийняв пропозицію позивача і приєднався до договору згідно із умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві, таким чином сторони досягли згоди за всіх істотних умов договору, а отже, факт наявності кредитних правовідносин між сторонами доведений належним чином. Крім того, отримавши кредитні кошти, відповідач здійснював часткове погашення, що свідчить про існування між сторонами кредитних правовідносин, а отже є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів та відсотків за користування кредитом. Наведені доводи у касаційній скарзі про те, що з текстом Умов надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами заявника під підпис ознайомлено не було, а тому вони не можуть бути частиною договору та відповідно застосовуватись до спірних правовідносин, є безпідставними, оскільки між сторонами укладено договір приєднання, і відповідач своїм підписом у заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Однак, в справі, що наразі підлягає апеляційному перегляду, судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», який подає позивач, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата одержання карти, зазначена в заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, анкета-заява не містить відомостей ні про вид банківських послуг, які заявник бажав отримати, ні процентної ставки за користування відповідними послугами, а також не містить даних про встановлення кредитного ліміту, номеру та строку дії картки її виду тощо. Підписана відповідачем Пам`ятка клієнта, де були б відображені відповідні базові умови, в матеріалах справи відсутня. Також суд позбавлений можливості встановити, коли саме кредитна карта видавалась відповідачеві, за яким номером, з яким кредитним лімітом та на яких базових умовах.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що відповідач дійсно отримав кредитну картку відповідного виду за поданою анкетою-заявою.

Враховуючи, що позивачем не доведено факт отримання відповідачем банківської картки, що відповідно до Умов та Правил є обов`язковим і відповідає даті укладення договору, апеляційний суд вважає відсутні підстави вважати, що договір між сторонами було укладено.

Посилання апелянта на те, що боржник, користуючись кредитом, ознайомився із Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку та погодився з ними, так як даний кредитний договір є договором оферти та на те, що позичальник отримав кредитну картку та скористався кредитними коштами, тобто він погодився з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинен сплачувати процентну ставку, апеляційний суд оцінює критично, оскільки апелянтом не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження конкретних Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, з якими був ознайомлений відповідач. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладання кредитного договору та погодження з позичальником усіх істотних умов, в тому числі і процентної ставки, як поточної, так і простроченої, застосованої у відповідному розрахунку.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином апелянтом не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.

Що ж до доданої позивачем до апеляційної скарги виписки по рахункам, то вона колегією суддів також розцінюється критично і на думку колегії суддів, за встановлених вище обставин, не може вважатися належним та допустимим доказом укладення саме цього кредитного договору, оскільки доказів того, що саме цей рахунок було відкрито на ім`я відповідача матеріали справи не містять. Крім того, виписка містить інформацію щодо п`яти різних карток, однак жодної інформації, яка саме картка і коли, на виконання умов саме цього договору була видана відповідачу. Отже, такий доказ не може бути прийнятий судом, як належний та достатній, оскільки свідчить лише про припущення, на яких не може ґрунтуватися судове рішення.

Ухвалюючи рішення колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк», подану представником - Омельченком Євгеном Володимировичем, - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова