Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/55/23
Єдиний унікальний №733/1060/22
Рішення

Іменем України

25 січня 2023 року Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді: Т.В. Карапиш

за участю секретаря: Кулініч Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, вказуючи на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року, який на підставі рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року розірвано. За період спільного сумісного проживання 19 червня 2008 року ними за спільні кошти було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 , право власності на який було зареєстровано на ОСОБА_2 . Оскільки добровільного поділу між подружжям не відбулось, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, в зв`язку з чим просить визнати за нею право власності на Ѕ частину вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, в позові просила суд розглядати справу без її участі.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, але надав заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі. Проти позову не заперечує та підтримує повністю.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Норми ч. 2 ст. 247 ЦПК України вказують, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по даній справі позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 серпня 2003 року по 09 грудня 2022 року, який було розірвано рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 09 грудня 2022 року (а.с. 5-6).

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Під час шлюбу у 2008 році на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 19.06.2008 року № 2835, посвідченого приватним нотаріусом Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер Л.Ф., за спільні кошти подружжя, сторонами було придбано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 (а.с. 7).

Відповідно до копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.12.2022 року № 317466779, виданого державним реєстратором Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області Водоп`яновою Л.В. (а.с. 7), право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Згідно із ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як регламентує ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 2 ст. 61 СК України наголошує, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У Постанові Верховного Суду України від 30 січня 2019 року № 158/2229/16-ц зазначено, що у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 набутий сторонами під час шлюбу, джерелом його набуття є спільні сумісні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 229, 258, 263-265, 280 ЦПК України, ст. 183, 364, 365, 368, 392 ЦК України, ст. 60, 69, 70 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити повністю.

Поділити спільно нажите майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с. Іваниця Прилуцького району Чернігівської області, РНОКПП: НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року.

Суддя Т. В. Карапиш