Номер провадження: 22-ц/813/3390/23
Справа № 495/200/22
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н. Д.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2022 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору Білгород-Дністровський міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору Білгород-Дністровський міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. уіяОдеса), в якому просить зняти арешт з майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» (код 40068132), яке було описано та арештовано старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сердюк І.О. згідно з постановою про опис та арешт майна боржника від 11.01.2022 року у ВП 67920514.

В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що старшим державним виконавцем Сердюк І.О. Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було описано та накладено арешт на майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» (код 40068132), який не є боржником у виконавчому провадженні №67920514 по примусовому виконанню виконавчого листа №495/8936/19 виданого 02.11.2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (код 00480922) на користь ОСОБА_1 , а також не пересвідчився щодо належності описаного та арештованого майна за даними бухгалтерського обліку, як це передбачено ч. 9 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження». Посилаючись на викладені обставини та з метою захисту свого права власності, позивач звернувся до суду, оскільки зняти арешт у досудовому порядку немає можливості, в зв`язку з чим позивач просив зняти арешт з нерухомого майна (т. 1, а.с 1-109).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2022 року вирішено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмету спору Білгород-Дністровський міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна - задовольнити; стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт», понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3721 гривня (т. 1, а.с. 170-185).

23 травня 2022 року через канцелярію Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області начальник Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2022 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що підлягає скасуванню. Так, в апеляційній скарзі апелянт повідомляє, що 16.12.2021 року за вх. №18527/31-31 до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява ОСОБА_2 від 15.12.2021 року разом із виконавчим листом №495/8936/19, виданим 02.11.2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ПАТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну відпустку в розмірі 2790477,88 грн без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових зборів. В апеляційній скарзі апелянт описує рух виконавчого провадження №67920514, розпочатого за вищевказаним виконавчим листом, та зазначає, що ТОВ «Гемопласт» не є власником майна, арешт відносно якого було накладено постановою від 11.01.2022 року ВП №67920514, що підтверджується листом від заставодержателя ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» про те, що останній не дає згоди на продаж майна, яке перебуває у заставі відповідно до договору застави єдиного майнового комплексу №2320ЦИК/1007 від 31.12.2007 року. Також, апелянт зазначив, що оскаржуване рішення було прийнято за відсутності повідомлення заінтересованих осіб у справі. А тому, апелянт просив скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2022 року (т. 2, а.с. 146-164).

29 серпня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач зазначив, що посилання апелянта на те, що майно АТ «Гемопласт» перебуває у заставі у заставодержателя ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» та, що останній не надає згоди на продаж майна, яке перебуває у заставі відповідно до Договору застави єдиного майнового комплексу №2320ЦИК/1007 від 31.10.2007 року жодного відношення до предмету спору у справі №495/200/22 не має. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що лист ТОВ «Кредіт Інвестмент Груп» від 11 січня 2022 року апелянтом до суду першої інстанції не надавався, а отже, на думку відповідача, поданий з порушенням порядку, встановленого ст. 83 ЦПК України. Відповідач просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2022 року залишити без змін (т. 2, а.с. 183-185).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

10 лютого 2023 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» - адвокат Кобба Дмитро Вікторович направив до суду заяву про участь в справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. Вказана заява ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2023 року була задоволена.

В судовому засіданні 16 лютого 2023 року, яке проводилося в режимі відеоконференції, представник відповідача - Кобба Дмитро Вікторович заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Інші учасники справи до судового засідання, що проводилося в режимі відеоконференції, не приєднувалися, відповідних клопотань до суду не подавали, про час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив того, що старшим державним виконавцем Сердюк І.О. Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було описано та накладено арешт на майно, яке належить товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» (код 40068132), який не є боржником у виконавчому провадженні №67920514 по примусовому виконанню виконавчого листа №495/8936/19 виданого 02 листопада 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (код 00480922) на користь ОСОБА_1 , а також не пересвідчився щодо належності описаного та арештованого майна за даними бухгалтерського обліку, як це передбачено ч. 9 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1, а.с. 181-182).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» (код 40068132) відповідно до договору оренди нежитлових приміщень від 16 червня 2021 року, укладеного між позивачем та Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» (код 00480922) орендує у Акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» склад, а саме: №49 - площею 1352,6 кв.м, №51 та №54 - площею 595,9 кв.м, №53, №59, №307, №60 - площею 1067,9 кв.м, №65 - 109,2 кв.м, які розташовані літ 5 корпус №2, по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 18-21).

11 січня 2022 року в приміщенні складу, який орендується позивачем, старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Сердюк І.О. у виконавчому провадженні №67920514 по примусовому виконанню виконавчого листа №495/8936/19, виданого 02 листопада 2021 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» (код 00480922, місцезнаходження: Одеська область, Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57) на користь ОСОБА_1 були проведені виконавчі дії та винесено постанову про опис та арешт майна боржника (т. 1, а.с. 24-27).

Позивач вказує на те, що майно є його власністю, право на яке набуто на підставі договору поставки №3 від 28 грудня 2015 року (т. 1, а.с. 22-23), з урахуванням додаткової угоди від 07 травня 2021 року, який укладений між Акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт», як продавцем та позивачем, як покупцем, (т. 1, а.с. 4). На підтвердження вказаного позивачем надано видаткові накладні (т. 1, а.с. 28-66) та податкові накладні на поставлену продукцію (т. 1, а.с. 67-105).

Позивач також зазначив, що під час проведення виконавчих дій директором ТОВ «Гемопласт» Степановим С.Ю. неодноразово заявлялось, що майно, яке описується належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» (код 40068132, місцезнаходження: Одеська область, Білгород-Дністровський, вул. Маяковського, 57, офіс 1) та знаходиться на складі, який перебуває в користуванні ТОВ «Гемопласт» (код 40068132) на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 16 червня 2021 року (т. 1, а.с. 5). З огляду на це, позивач просив зняти арешт зі спірного майна.

В обґрунтування апеляційної скарги державний виконавець вказував на те, що 12 січня 2022 року на адресу відділу надійшов лист від заставодержателя ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП» про те, що останній не надає згоди на продаж майна, яке перебуває у заставі відповідно до Договору застави єдиного майнового комплексу №2320ЦИК/1007 від 31.10.2007 року (т. 2, а.с. 156). У вказаному листі заставодержатель звернув увагу на те, що все майно, яке знаходиться у власності ПАТ «Гемопласт» (23 вересня 2021 року змінено на АТ «Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт») знаходиться у заставі відповідно до Договору застави єдиного майнового комплексу №2320ЦИК/1007 від 31.10.2007 року та додатків до нього (т. 2, а.с. 156-156 зворот).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, метою забезпечувального зобов`язання, такого як застава, є набуття кредитором (заставодержателем) переважного перед іншими кредиторами боржника (заставодавця) права задоволення своїх вимог за рахунок переданого в забезпечення зобов`язання майна боржника (предмета застави).

Особливістю таких правовідносин є те, що заставодавець хоча і залишається власником переданого в заставу майна, проте на період забезпечення позбавлений правомочності розпорядження цим майном, а заставодержатель у свою чергу у випадку порушення боржником забезпеченого зобов`язання має право у будь-який момент переважно перед іншими кредиторами такого боржника задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У зв`язку з чим заставодержатель має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника, який може бути реалізований ним у будь-який момент у разі порушення забезпеченого зобов`язання (постанова Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі №903/825/18).

Під час розгляду справи судом першої інстанції заставодержатель до участі у справі не залучався, відповідних клопотань від позивача до суду не надходило. При цьому, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував, що вирішення питання про звільнення спірного майна з-під арешту може вплинути на права та обов`язки заставодержателя, який має власний пріоритетний майновий інтерес до отриманого в заставу майна боржника.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (постанова Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №291/1024/18-ц).

З огляду на те, що суд першої інстанції не з`ясував належне коло учасників справи, що у свою чергу унеможливлює розгляд справи по суті, а також те, що суд апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду позбавлений процесуальної можливості залучати до справи співвідповідачів, враховуючи при цьому, що заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків заставодержателя ТОВ «КРЕДІТ ІНВЕСТМЕНТ ГРУП», апеляційний суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 3721 грн 50 коп. (т. 2, а.с. 176). Враховуючи, що апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, відмовляє у задоволенні позовних вимог, судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача.

Таким чином, оскільки оскаржуване рішення прийнято із порушенням норм процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 травня 2022 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна компанія «Гемопласт» () на користь Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3721 гривня 50 копійок.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст цієї постанови складено 23 лютого 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк