Справа № 643/3712/23
Провадження № 2/643/1509/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023

Суддя Московського районного суду м. Харкова Олійник О.О., розглянувши позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (м. Харків, вул. Космічна, 20) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» звернулось до Московського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором № 2020/ОВР/279-000825 від 10.07.2020 року, яка станом на 06.03.2023 року становить 3813,22 грн. та судові витрати у розмірі 2147,20 грн.

Ознайомившись з позовною заявою, суд дійшов висновку, що заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як встановлено судом під час опрацювання позовної заяви, дана позовна заява подана представником позивача Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» Ганночкою С.Є. за допомогою системи «Електронний суд».

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» зокрема ст. 4 визначені ставки судового збору, який сплачується за подання до суду вимоги майнового характеру юридичною особою, яка становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2684 грн. Проте, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ураховуючи той факт, що позивачем при поданні позовної заяви не сплачено судовий збір, йому потрібно сплатити судовий збір за майнову вимогу у розмірі 2147,20 грн.

Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Таким чином, так як позивачем не сплачено судовий збір за позовну вимогу майнового характеру та не надано доказів, що позивач має пільги щодо сплати судового збору, що визначені ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суду має бути надана квитанція про сплату судового збору за вимогу майнового характеру в сумі 2684 грн., протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, або надання документів, які підтверджують наявність пільг для звільнення від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 175, 177 Цивільного процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечує можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Цивільним процесуальним кодексом України.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, які зазначені у ст. 177 ЦПК України та вважає за необхідне залишити її без руху, надавши позивачу десятиденний строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись ст. 19, 20, 177, 185, 186, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» (м. Харків, вул. Космічна, 20) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договором - залишити без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя - О.О. Олійник