Єдиний унікальний номер 341/774/22
Номер провадження 2/341/24/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Островської Н. І.,

за участю секретаря судового засідання Гомерди Г. М.,

позивач: представник, адвокат за ордером Дячук С. І. у режимі відеоконференції

відповідач: представник, адвокат за ордером Денис Т. Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якій просить визначити постійне місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю.

Як підставу позову зазначила, що 30.07.2021 рішенням Галицького районного суду шлюб з відповідачем розірвано. Вона та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею та перебувати на її утриманні. Відповідач підтримує контакт із сином, однак не бере фактичної участі у вихованні дитини .

15.07.2022 судом направлявся запит щодо підтвердження місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 .

Відповідь до суду надійшла 09.08.2022.

Ухвалою суду провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача, адвокат Дячук С. І., яка діє в інтересах позивача зазначила, що позов підтримує з підстав, викладених у ньому. Просить його задовольнити. При цьому підтвердила, що позивач самостійно виховує сина, піклується про нього, систематично приділяє увагу його здоров`ю, розвитку та вихованню. Між нею та сином установлений тісний психологічний зв`язок.

Представник відповідача, адвокат Денис Т. Д., у судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги фактично визнає та не заперечує щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 із матір"ю. Проте зазначив, що відповідач піклується про можливе порушення прав та інтересів свого сина з огляду на те, що на даний час він зареєстрований за адресою проживання батька, а мати дитини не має власного житла. Крім цього вказав, що з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина стягуються аліменти більше 7 тис. грн. в місяць. Окрім того відповідач періодично бачиться з дитиною, щотижня спілкується з ним по телефону, приймає участь у його відпочинку та додаткових витратах.

Представник третьої особи: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подали заяву щодо розгляду справи у відсутності представника. Долучили рішення виконкому Тернопільськоі міської ради про затвердження висновку щодо доцільності визначення місця проживання дитини.

Участь у судовому засідання це право, а не обов`язок сторін у справі. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способом цього захисту може бути визнання права.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, та інші обставини , що мають істотне значення.

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30.07.2021 розірвано.

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_5 залишився проживатиіз матір`ю у м. Тернопіль Івано-Франківської області.

Як вбачається з довідки, виданої відділом реєстрації проживання особи Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 з сином зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 /а. с. 6, 14/.

За змістом висновку комісії з питань захисту прав дитини Тернопільської міської ради комісія вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 .. За проведеним обстеженням умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , квартира, у якій проживає малолітній ОСОБА_5 складається з двох кімнат, що відповідає санітарно-гігієнічним умовам. У квартирі наявні усі меблі, письмовий стіл, іграшки та одяг (а. с. 106).

З"ясовано, що відповідачем сплачуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі більше 7 тис. грн. щомісяця. Крім того, відповідач піклується про відпочинок дитини та здійснює додаткові витрати. Вказане підтвердили у судовому засіданні сторони по справі.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 належно піклується про здоров`я сина ОСОБА_3 , його фізичний, духовний та моральний розвиток, батько дитини приймає участь у вихованні сина з врахуванням проживання його у м. Тернопіль, на утримання малолітнього сина сплачує аліменти.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норма, які б наділяли будь-кого із батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Також, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатні для її фізичного, інтелектуального, духовного, соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність із створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно з п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась із батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне у якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною, або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи те, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, або веде аморальний спосіб життя, суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю.

Проживання дитини із позивачем саме по собі не є підставою для визнання позову таким, що підлягає задоволенню, оскільки такий факт не позбавляє права позивача вимагати визначення місця проживання дитини в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а визначенням місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , із матір`ю.

Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно сина та участі у вихованні сина і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача.

На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 82, 141, 258-268, 273, 280, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 992,40 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2023 року.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА