Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2023 р. Справа № 596/1223/22

Провадження № 2/596/69/2023

Гусятинський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Лисюк І.О., за участю секретаря судового засідання Кузик М.Я.,

представника позивача адвоката Крюкової М.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в інтересах якої діє адвокат Крюкова Марина Володимирівна до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідача на користь Позивача суму заборгованості в розмірі 45 920 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. та 8000 грн. витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі та прийнято до розгляду зазначену позовну заяву за правилами спрощеного позового провадження з повідомленням учасників справи. (а.с.53).

Відповідач ОСОБА_1 07.11.2022 року подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти позову, посилаючись на те, що що не має власного екземпляра оригіналу кредитного договору, не підписував його електронним цифровим підписом (оскільки не має такого підпису) і не отримував екземпляра підписаного Сторонами, у тому числі самим кредитором. Тому вважає істотні умови кредитного договору не погодженими у письмовій формі. А також не визнає вказаної Позивачем заборгованості. Вважає, що дійсні правовідносини Сторін можна встановити тільки з оригіналу кредитного договору та інших документів, а паперові копії є недостовірними, тому що виготовлені і надані зацікавленою особою, без оригіналів.

Відповідно до позовної заяви Позивач вимагає стягнення заборгованості, однак належних та допустимих доказів фактичного повідомлення Відповідачу та погодження всіх майбутніх умов кредитування, включаючи відсотки та неустойку до моменту укладання Договору при подачі заявки; подальшого укладення Сторонами кредитного договору у письмовій формі на конкретних умовах; фактичної видачі Відповідачу кредиту у вказану дати та у вказаному розмірі, - Позивачем не надано.

Позивачем не надано доказів того, що Відповідачу було надано його примірник Кредитного договору та Додатку до нього, і у якій саме редакції, яка б забезпечувала його цілісність та справжність, а відтак цей договорі не є підставою виникнення прав та обов`язків споживача кредитних послуг.

Позивачем не надано доказів видачі Позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: не було надано оригіналу кредитного договору, меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника кредитором, виписки з рахунку кредитора за дату виплати коштів Відповідачу.

Також сторона відповідача не погоджується з підвищеними відсотками за користування кредитом, які нараховуються після спливу строку кредитування, і є пенею, а також з тим, це нарахування відбулося саме у період карантину, всупереч обмеженням, встановленим спеціальним законодавством:

Безпідставним є продовження нарахування договірних процентів, комісій та неустойки після завершення строку кредитування всупереч ч. 1 ст. 530, ст. 1048,1050 ЦК України, який був встановлений Договором, оскільки Після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не мав права продовжувати нараховувати проценти і неустойку, а мав право лише на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України.

На думку відповідача, вимоги Позивача не відповідають ст. 551 ЦК України, ч. 2, пунктам 5, 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з ч. 2, 3 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (у чинній на час розгляду справи редакції), як і не відповідають засадам добросовісності, розумності та справедливості.

Надані Позивачем копії Правил надання грошових коштів у кредит, з огляду на їх мінливий характер як внутрішнього правового акту кредитора, не можна вважати складовою кредитного договору. Як вже було зазначено, Відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він реально не був ознайомлений, в тому числі внутрішніх правил Позивача.

Також просить Суд у випадку задоволення позову зменшити суму пені до суми 15% простроченого платежу.(а,с.57-79).

01.12.2022 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позивач виклав свої міркування та аргументи щодо наведених відповідачем заперечень та мотиви їх відхилення. Так, на думку сторони позивача, Кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, нормативно-правове регулювання укладання електронного Кредитного договору та процедура укладання електронного кредитного договору детально описана Позивачем в позовній заяві. (а.с.117-119,120,121-124,125).

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши докази, подані сторонами, а також письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності і приходить до наступного.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Стаття 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Судом встановлено, підтверджується доказами, поданими стороною позивача, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка була видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017р. №756. (а.с.6-7).

11 серпня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 4605132 про надання споживчого кредиту. (а.с.12-16, 17,18-20).

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. (а.с.8-11).

Цей договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А597229», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису. Такі дії сторін повністю узгоджуються з вимогами ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Так, на підтвердження укладання Договору № 4605132 про надання споживчого кредиту з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», стороною позивача було надано електронний доказ в паперовій формі, підписаний одноразовим ідентифікатором «А597229», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений Відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що Відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір.

Також, на виконання ухвали суду про витребування доказів, стороною позивача надано диск, на якому містяться оригінали Договору про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту у форматі pdf файлів. Зокрема, в графі «Реквізити та підписи сторін» зазначено електронний підпис особи « НОМЕР_1 ».

За клопотанням сторони відповідача суд перевірив факт наявності підписів на наданих електронних доказах за допомогою державного веб сайту Центрального засвідчуваного органу Міністерства цифрової трансформації України. Як встановлено, зазначені файли loan_agreement_4605132.pdf, loan_passport_4605132.pdf не містять електронного підпису або електронного цифрового підпису в розумінні положень Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Зазначені обставини не заперечуються і стороною позивача, яка неодноразово зазначала про підписання відповідачем договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором А597229, а не електронним цифровим підписом.

Згідно приписів статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Таким чином, підписання Відповідачем Договору шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства.

Надані стороною позивача електронні докази (оригінали Договору) в паперовій формі, а також в електронній формі в форматі pdf файлів на диску DWD-R суд визнає належними та допустимими. Тому клопотання відповідача про їх відхилення при прийнятті рішення на підставі ч.6 ст.95, ч.5 ст. 100 ЦПК України не підлягає до задоволення.

Також суд звертає увагу на те, що Стороною позивача в заявах по суті надано покрокове підтвердження процедури укладення кредитного договору з ОСОБА_1 (а.с.2-5, 117-119, 195-199).

Так, зокрема, як встановлено Відповідач зайшов на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua та пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА».

Для безпосереднього оформлення кредиту Відповідач в ITC обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Після прийняття ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» позитивного рішення щодо надання кредиту Відповідачу ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зробив йому пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими Відповідач ознайомився до моменту укладання.

Після прийняття Відповідачем умов Кредитного договору з ним було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний Відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А597229».

Таким чином, без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020 року.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19(провадження № 61-16243св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20 (провадження № 61-2904св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

З врахуванням встановлених обставин твердження сторони відповідача про те, що зазначений Договір є незаконним, оскільки не підписаний сторонами електронними цифровими підписами є безпідставними.

Як встановлено, підтверджується Кредитним договором, сума отриманого кредиту ОСОБА_1 складає 14 000,00 грн (п. 1.3. Кредитного договору); Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (10.09.2021) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору, (п. 1.4. Кредитного договору); (а.с.17).

Відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору.

Підписавши 11 серпня 2021 року договір про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. Договору).

Як встановлено, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 14 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_2 (а.с.21-22).

Стороною позивача доведено, що кредитні кошти Відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_2 . Послуги надавались відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів № ВП-200417-1 від 20.10.2017, укладеного між ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с.120121-124, 125).

Як слідує із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 оплати за Кредитним договором не здійснював та свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

21 червня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та Позивачем, як фактором, було укладено Договір факторингу №21-06/2022, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. (а.с.27-31, 32,33).

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС V КРАЇНА» повідомило Відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. (а.с.34).

Як встановлено, станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 14 000,00 грн - тіло кредиту, 31 920,00 грн - нараховані проценти. Всього - 45 920,00 грн (а.с.23-26).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» є фінансовою установою, про що було отримано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №В0000495 від 21.01.2022, видане Національним банком України. Також, Позивач має витяг з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, в тому числі і на надання послуг факторингу, яка була видана Позивачу Національним банком України від 24.01.2022. (а.с.35,36, 37-39, 40).

Згідно пп. 3 п. 5.1. Кредитного договору, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача.

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу За цим договором Позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Згідно п. 1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників (Копія додається) - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) Права Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ОСОБА_1 зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення (а.с. 34).

Станом на 21 червня 2022 року ТОВ «Авентус України» визначило розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 за 254 днів прострочення виконання кредитних зобов`язань в сумі 45920 грн, яка включає в себе заборгованість за основною сумою боргу 14000,00 грн, та заборгованість за відсотками 31920,00 грн. (а.с.23-26, 33).

Після придбання права вимоги до Відповідача ОСОБА_1 , Позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» не здійснював додаткових нарахувань (відсотків, штрафних санкцій, тощо) за Кредитним договором.

Як встановлено, 10.09.2021 відповідач ОСОБА_1 здійснив часткову оплату на рахунок Кредитора у сумі 2394,00 грн. - оплата нарахованих процентів за користування кредитом, що підтверджується карткою обліку договору та квитанцією від 10.09.2021 року (а.с.120).

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо).

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020 року.

Наведені правові позиції Верховного Суду ґрунтуються на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

За встановлених судом обставин, матеріалами справи безспірно стверджується дійсність грошової вимоги ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» по стягненню заборгованості по споживчому кредиту № 4605132 від 11.08.2021 року, як і дійсність Договору факторингу від 21 червня 2022 року №21-06/2022, які є чинними. Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано, а тому вимога позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 45920 грн ґрунтується на законі та підлягає до задоволення.

Доводи відповідача про неможливість стягнення під час карантину та воєнного стану неустойки (штрафу, пені) інших платежів за прострочення виконання, як підставу зменшення суми до стягнення суд відхиляє, оскільки позивач просить стягнути лише суму заборгованості і процентів, що не є видом забезпечення виконання чи відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а є платою за користування чужими грошима. На указані правовідносини п. 6 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» не поширюється.

Не обґрунтованими є також твердження сторони відповідача щодо неврахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17(провадження № 14-131цс19).

Зазначений довід не знайшов підтвердження у справі, оскільки у справі, яка розглядається, та у справі, на яку посилається відповідач, встановлені різні фактичні обставини.

Так, у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), на яку відповідач посилається, як на приклад неоднакового застосування норми права, предметом позову є стягнення кредитної заборгованості, а кредитний договір сторони уклали не в електронному, а в паперовому вигляді шляхом підписання заяви позичальника.

Натомість у справі, яка є предметом розгляду, сторони уклали кредитний договір в електронній формі, а нормативно-правове регулювання укладення такого договору є відмінним від підписаного позичальником власноруч у письмовій формі. Така правова позиція, зазначена в постанові Верховного Суду від 12 серпня 2022 року в справі № 234/7297/20).

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, сдід стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн. суд приходить до наступного.

Як встановлено, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс складає 8000 гривень.

У частині 8 статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено, стороною відповідача дотримано норми ст. 141 ЦПК України щодо подання відповідних доказів.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, судом також застосовувалась практика Європейського суду з прав людини відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Встановлено, що до матеріалів справи долучено копію звіту про надання правової допомоги згідно з договором №07/07-2022 від 16.09.2022, рахунок на оплату по замовленню №41/21/08 від 16.09.2022 року з яких вбачається, що вартість послуг наданих адвокатом Крюковою М.В. становить 8000, 00 грн., платіжне доручення №164 від 05.10.2022 року. .(а.с.41-47).

За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів суд приходить до переконання, що стороною позивача в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України доведено реальність витрат на правову допомогу, розмір яких суд вважає співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що об`єктивно вбачається з матеріалів справи та розцінюється судом, як достатніми підставами для розподілу судових витрат.

На думку суду, зазначені витрати є фактично понесеними, а їх розмір належно обґрунтований стороною позивача.

З врахуванням наведеного, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 коп..

Керуючись ст.ст.263-268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, юридична адреса: 03150, місто Київ, вул. Загородня,15, офіс 118/2) суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту в розмірі 45 920 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривня 00 коп., витрати професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 8 березня 2023 року.

Суддя Ірина ЛИСЮК