Справа № 125/743/22
Провадження № 22-ц/801/595/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Обертун Н. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу керівника Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі: Державної інспекції архітектури та містобудування України, Барської міської ради, на рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Хитрука В. М., в залі суду в м. Бар Вінницької області,

в цивільній справі № 125/743/22 за позовом ОСОБА_1 до Барської міської ради Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво,

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Барської міської ради Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво, який обґрунтував тим, що на підставі рішення 8 сесії 8 скликання Барської міської ради від 06.04.2021 йому встановлено строковий платний земельний (особистий) сервітут для розміщення трьох зблокованих тимчасових споруд для провадження комерційної діяльності шляхом укладення договору на земельну ділянку площею 0,0090 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На вказаній земельній ділянці позивач побудував нежитлове приміщення «торгово-офісну будівлю», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 187,0 кв.м. Побудована споруда відповідає всім вимогам надійності, безпечної експлуатації та відповідає вимогам нормативно правових актів з питань будівництва. Позивач ОСОБА_1 звернувся до органів державної реєстрації з метою зареєструвати за собою право власності на вказану будівлю, однак отримав відмову. За наведених обставин на підставі статті 376 ЦК України просив визнати за ним право власності на вказане самочинно збудоване нерухоме майно.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на нежитлове приміщення «торгово-офісну будівлю», загальною площею 187,0 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, керівник Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі: Державної інспекції архітектури та містобудування України, Барської міської ради, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, вказавши, що зазначене рішення є таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального (статей 15, 16, 316, 318, 319, 328, 331, 376 ЦК України, статей 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», статей 7, 34, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011) та процесуального (статей 4, 10, 12, 13, 53, 76-81, 89, 141, 263, 264 ЦПК України) права. Отже вважає, що існування такого незаконного рішення спричиняє шкоду інтересам держави.

09 травня 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій позивач зазначив, що скориставшись правом, передбаченим пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК, він виявив бажання відмовитися від позову. Просить суд прийняти його відмову від позову та закрити провадження у справі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Ярковська С. О. підтримали вказану заяву. Зазначили, що наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі, передбачені статтями 206, 256 ЦПК України, позивачу зрозумілі.

Прокурор Іжаківська В. О. у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення вказаної заяви.

Заслухавши думку сторін, апеляційний суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Відповідно до пункту 4 частини першої та другої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Згідно із частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Положеннями статті 373 ЦПК України визначено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Ураховуючи наведене, а також те, що позивач, усвідомлюючи наслідки такої процесуальної дії як відмова від позову, відмовився від позову добровільно, прийняття відмови від позову не порушує прав інших осіб, підстав для неприйняття такої відмови від позову судом апеляційної інстанції не встановлено, колегія суддів вважає, що відмову позивача від позову про визнання права власності на самочинне будівництво необхідно прийняти, рішення суду першої інстанції визнати нечинним, а провадження у цій справі закрити.

Відповідно до частини другої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

У частині четвертій статті 7 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що у разі відмови від позову на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної скарги.

Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (частина п`ята статті 7 Закону України «Про судовий збір»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету Вінницькій обласній прокуратурі 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги, а саме 5 192,05 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255, 256, 373 ЦПК України, суд,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до Барської міської ради Вінницької області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 22 липня 2022 року визнати нечинним та закрити провадження у справі.

Повернути Вінницькій обласній прокуратурі, , з державного бюджету 5 192 (п`ять тисяч сто дев`яносто дві) гривні 05 копійок, що становить 50% судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги, згідно з платіжним дорученням №205 (внутрішній номер 257479735) від 16 лютого 2023 року, отримувач: ГУК у Він.обл./м.Вінниця/22030101, код отримувача за ЄРДПОУ 37979858, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача №UA0002856.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст ухвали складений 10 травня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник