Провадження № 22-ц/4808/145/23
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.,

секретар Працун В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник відповідача - Рокетська Світлана Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Повха Ігоря Дмитровича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про зобов`язання відновити залишок коштів на банківському рахунку та про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року позивач звернулася до суду, зазначила, що 21.03.2021 року ПрАТ «ВФ Україна» повідомило позивача про те, що її телефонний номер прив`язаний до іншої сім-карти. Надалі АТ КБ «Приватбанк» повідомив позивача, що вона вже не є клієнтом відповідача, оскільки номер прив`язано до іншої сім-карти, операції по картках заблоковано. Потім з картки, що перебувала в користуванні позивача, здійснено фінансові операції на суму 24000 гривень. На час початку використання третіми невідомими особами картки, що перебувала в користуванні позивача, залишок складав -241,04 гривень. Позивач просила суд зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на рахунку НОМЕР_1 позивача до -241,04 гривень, також зобов`язати відповідача відновити залишок коштів на картці «Юніора» № НОМЕР_2 до стану, в якому він перебував до 20.03.2021 року, та стягнути з відповідача 10000 гривень моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача. Вказує, що суд неповно з`ясував обставини справи, незважаючи на те, що позивачем достатньо доведені вимоги, і тому суд неправильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що банк має надійну систему захисту рахунків клієнтів, тому розголошення клієнтом персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку. Суд правильно встановив обставини справи, рішення про відмову в позові є правильним, підстав для скасування рішення в апеляційній скарзі не наведено.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Повха І.Д., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_3 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом зазначено в рішенні, що позивач, підтримуючи свої позовні вимоги, вказувала про те, що 21.03.2021 ПрАТ «ВФ Україна» повідомило її, що телефонний номер прив`язано до іншої сім-карти. Надалі відповідач повідомив позивача, що вона не є клієнтом відповідача, оскільки номер прив`язано до іншої сім-карти, операції по картках заблоковано. Потім з картки, що перебувала в користуванні позивача здійснено фінансові послуги на суму 24000 гривень; позивач звернулась в поліцію; зламали «Приват-24», підняли ліміти.

Суд вважав, що позивач не довела перед судом будь-якими доказами, що було зламано програмний комплекс «Приват-24». Тому суд оцінив таку позицію позивача як надумані, оскільки за іншими ж поясненнями позивача доступ до банківських карткових послуг було отримано третьою особою у спосіб поєднання номеру мобільного телефону «ВФ Україна», що перебував в користуванні позивача, а не через стороннє втручання в програмний комплекс «Приват-24».Таким чином відповідні пояснення і висновки позивача за позовом не характеризуються юридичною вірогідністю та є неправдивими.

Крім того, суд вважав, що позивач некоректно виклала свої позовні вимоги, вона не підтвердила стану, в якому перебував залишок коштів на рахунку на картці «Юніора» № НОМЕР_2 , тому відсутня будь-яка можливість зобов`язати відповідача відновити відповідний рахунок до невідомого стану.

Отже, задовольнити такі вимоги неможливо, тому що вони не є доведеними, відповідно, відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Погодитися з такими висновками неможливо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2021 року позивач дізналася, що її фінансовий номер прив`язаний до іншої сім-карти без її дозволу. Операції банком про її картці «Універсальна» та «Юніор» заблоковані. Однак з картки позивача невідомими особами здійснено банківські операції/транзакції: 20.03.2021 року збільшено кредитний ліміт до 25000 грн, і потім 20-21 березня 2021 року проведено оплату частинами на користь третіх осіб 24000 грн., при цьому, оскільки послуга «Оплата частинами» активована, то можливе й списання банком коштів в подальшому.

Позивач звернулася до правоохоронних органів, внесені відомості про кримінальне порушення щодо неї за ч.1 ст.185 КК України.

На час перегляду справи в апеляційному суді слідчі дії у вказаному кримінальному провадженні проводяться, встановлено, що місцем перебування абонента, який отримав доступ до рахунку позивача без її розпорядження, є Кривий Ріг Дніпропетровської області. З`ясовано, що 21 березня 2021 року була зміна фінансового номеру власника банківської карти ОСОБА_1 з належного їй номера, на інший номер, що був змінений невідомою особою на час несанкціонованого зняття коштів. Слідчими отримано зображення особи, яка знімала гроші з картки позивача. Розслідування проводиться, кінцеве рішення не прийняте.

Також позивач зверталася з листами до АТ КБ «Приватбанк», просила списати заборгованість, в якій немає її вини, однак банк не відреагував.

Так, 26.04.2021 року банк повідомив її, що не може повернути кошти, оскільки переказ був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Банк вказував, що увійти в систему та створити платіж із застосуванням ключа доступу може тільки користувач рахунку за допомогою використання фінансового номеру та іншої особистої інформації.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що спірні фінансові операції в епізод з 20 березня по 21 березня 2021 року по банківським рахункам позивача, нею не ініціювалися, послуги «оплата частинами» не замовлялися. І виявивши факт безпідставного списання коштів, позивач невідкладно повідомила банк, звернулася до правоохоронних органів.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що саме клієнт зобов`язується не розголошувати відомості про логін та пароль третім особам, несе відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІН, постійного пароля, одноразових паролів.

Банк не несе відповідальності за збереження коштів клієнта у разі розголошення останнім таких відомостей.

Отже, отримання невідомими третіми особами доступу до мобільного номеру позивача, було недостатньо для проведення банківських операцій. Тому ці особи вели переписку з Банком в чаті системи дистанційного обслуговування клієнтів, при цьому прямо вказували як про проблему про неможливість зняття коштів та здійснення операцій через відсутність власника коштів в Україні.

Однак банку наявності номеру, до якого була прив`язана карта, виявилося достатнім, щоб збільшити кредитний ліміт по картці ОСОБА_1 , що привело до наявності зобов`язань ОСОБА_1 перед банком за використання котів, яких вона не отримувала фактично.

Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. (стаття 1073 ЦК України).

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу (статті 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Пунктами 14.14, 14.15 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що банк, зокрема, зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

При цьому обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Згідно з пунктом 1.14 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

Відповідно до пункту 3, 12 розділу ІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення), електронний платіжний засіб, за допомогою якого можна ініціювати переказ з рахунку користувача, має дозволяти ідентифікувати користувача.

Електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5 - 7, 9, 10 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян». Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Аналіз вказаних положень актів цивільного законодавства дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Банк зобов`язаний інформувати користувача про всі операції з використанням платіжного засобу, а платник зобов`язаний повідомляти банк про всі оспорюванні ним операції, здійснені з використанням електронного платіжного засобу.

Крім того, у випадку повідомлення користувачем банку про платіжні операції, які він не використовував, банк зобов`язаний вжити заходів щодо збереження залишку коштів користувача та провести ретельне розслідування таких фактів і повідомити користувача про його наслідки.

При цьому на платника покладається відповідальність за здійснення несанкціонованих ним платежів за умови доведеності, що його дії чи бездіяльність призвели до втрати або незаконного використання платіжного засобу чи інформації, які дають можливість ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 387/746/18, у справі №751/5017/20 від 07 листопада 2021 року.

Перевіривши справу, колегія суддів встановила, що жодними доказами не підтверджується, що ОСОБА_1 у період спірного списання грошових коштів реєструвалася у системі «Приват24» та використовувала її з метою доступу до відкритих на її ім`я в АТ КБ «ПриватБанк» карткових рахунків, тому прийшла до висновку про відсутність обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Подібний висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що банком порушені вимоги Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та умови укладеного між сторонами договору, оскільки є факт здійснення операцій за кредитним рахунком особи, які нею не замовлялися та не оформлювалися, що завдало їй істотної шкоди у вигляді зарахування додаткової заборгованості, яку вона має погашати, тому є ґрунтовні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про відновлення стану її банківського рахунку на момент до здійснення несанкціонованих операцій по її рахунку.

Заперечення банку проти апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_1 сама передала особисту конфіденційну інформацію з розголошенням персональних даних третім особам, якими у подальшому і було знято кошти з її рахунку, оскільки інший варіант доступу до рахунку неможливий, і тому банк не повинен нести відповідальність за ці операції, не заслуговують на увагу, оскільки вони є лише припущенням АТ КБ «ПриватБанк», не підтверджені належними і допустимими доказами, напроти, спростовуються матеріалами справи повністю. Посилаючись на те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла використанню іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначило, у який спосіб це відбулось, і належних доказів на підтвердження таких доводів не надало. Як зазначалося вище, позивач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив відповідача та правоохоронні органи про цей факт, що підтверджує наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюються особи, які протиправно заволоділи грошовими коштами.

Позивачем в суді також пред`явлено вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні такої вимоги, оскільки позивачем, на думку суду, не доведено, що відповідач порушив будь-які її права.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач вказувала, що понесла моральну шкоду, яка полягає у переживаннях внаслідок неможливості користуватись банківськими картками, у витрачанні час на спілкування з банком з приводу цих обставин, також, що вона телефонувала рідним, знайомим, щоб попередити можливі перекази на її грошові рахунки, як були зламані.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди банком, оскільки її грошима заволоділи треті особи, банк їй власних претензій не пред`являв, а дії позивача, пов`язані з організацією захисту своїх рахунків, в тому числі додаткове спілкування з банком, не можуть вважатися такими, що спричинили моральну шкоду.

Враховуючи викладене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову: зобов`язання відповідача відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом відновлення стану рахунку № НОМЕР_3 , що існував станом з 20 березня 2021 року на 21 березня 2021 року із залишком коштів в сумі -241 грн 04 коп., та рахунку на картці «Юніор» № НОМЕР_2 , що існував станом з 20 березня 2021 року на 21 березня 2021 року. В частині вимог про відшкодування моральної шкоди позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а ніша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви позивач звільнена від сплати судового збору підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», також звільнена від сплати за подання апеляційної скарги.

Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Позивачем, крім основної вимоги, заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди, тобто дві немайнові вимоги, за кожну з яких підлягав би сплаті судовий збір в розмірі по 908 грн. Судом задоволено тільки частину вимог, отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. за подачу позову в першу інстанцію та 1362 грн (908 х 1,5) за апеляційне оскарження рішення, а всього 2270 грн.

Керуючись ст.374, 367, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Повха Ігоря Дмитровича задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом відновлення стану рахунку № НОМЕР_3 , що існував станом з 20 березня 2021 року на 21 березня 2021 року із залишком коштів в сумі -241 грн 04 коп..

Зобов`язати Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» відновити порушені права ОСОБА_1 шляхом відновлення стану рахунку на картці «Юніор» № НОМЕР_2 , що існував станом з 20 березня 2021 року на 21 березня 2021 року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в дохід держави судові витрати в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 30 січня 2023 року.

Судді Є.Є.Мальцева

Л.В. Василишин

І.О. Максюта