Дата документу 07.11.2023 Справа № 317/2973/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/2973/17 Головуючий у 1 інстанції: Ачкасов О.М.
Провадження № 22-ц/807/1863/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Подліянова Г.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2023 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про примусове проникнення до майна боржника, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до майна боржника, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог зазначив, що у нього на виконанні перебуває зведене виконавче провадження 59661891, а саме:

- Виконавчий лист № 317/2973/17, виданий 24.07.2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 89693,43 грн.;

- Виконавчий лист № 317/2973/17, виданий 24.07.2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат по сплаті судового збору 448,70 грн.;

- Виконавчий лист № 317/35/16-ц, виданий 10.11.2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 4 217 583,78 грн., згідно заяви стягувача, станом на 31.01.2020 року заборгованість складає 4 223 183,63 грн.;

- Виконавчий лист № 317/3680/19, виданий 08.10.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 384,20 грн.;

- Виконавчий лист №317/2608/19, виданий 27.04.2020 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості 2 012 006,13 грн.

Судові рішення боржником не виконані, декларацію не надано, будь - яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, вважав, що боржник намагається уповільнити виконання зазначених судових рішень, намагається позбутись майна на користь родичів та близьких, з метою ускладнення звернення стягнення на зазначене майно, чим порушує вимоги частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».

В ході виконавчого провадження встановлено, що за боржником зареєстровано п`ять рахунків в банківських установах, на яких загалом міститься 23,57 грн. Згідно відповіді МВС України встановлено, що за боржником обліковуються 2 транспортні засоби, які, згідно постанов приватного виконавця, було оголошено в розшук.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за боржником зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 278,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Передати на реалізацію зазначений будинок боржника не виявилось можливим, оскільки в будинку зареєстровані неповнолітні діти.

Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України боржник отримує дохід у ТОВ «НОВАТОР-СТРОЙ», що підтверджує можливість боржника зменшувати розмір заборгованості.

Станом на час звернення до суду залишок боргу за ЗВП 59661891 з урахуванням часткового погашення заборгованості за рахунок примусової реалізації нерухомого майна за ухвалою суду №317/2973/17, провадження №6/317/9/2022 від 13.01.2022 року складає - 6 310 478,03 грн.

З метою перевірки майнового стану боржника, виявлення майна на території зазначеного домоволодіння та звернення стягнення на таке майно, приватним виконавцем у ЗВП №59661891 винесена постанова від 28.06.2023 року про призначення виконавчих дій, спрямованих на виявлення, опис та арешт майна боржника, зокрема, зобов`язано боржника надати вільний доступ до домоволодіння та бути присутнім у період проведення виконавчих дій, а саме 06.07.2023 року з 11:00 до кінця їх проведення.

Зазначену постанову боржник засобами поштового зв`язку не отримав, вільний доступ до місця проведення виконавчих дій не надав, не забезпечив особистої присутності або присутності уповноваженого представника, хоча неодноразово через уповноваженого представника знайомився з матеріалами ЗВП №59661891 і мав можливість відслідковувати всі процесуальні дії та документи онлайн в електронному вигляді через ідентифікатор доступу до виконавчих проваджень, що неодноразово досліджувалось та встановлювалось судом при розгляді численних скарг на дії та бездіяльність приватного виконавця в рамках зазначеного ЗВП №59661891.

На підставі зазначеного просив задовольнити подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О.С. про примусове проникнення до майна боржника ОСОБА_1 будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; надати дозвіл приймати участь при примусовому проникненні до майна боржника помічнику приватного виконавця, понятим, суб`єкту оціночної діяльності суб`єкту господарювання та спеціалісту зі слюсарних робіт.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2023 року подання задоволено.

Надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Сколибогу О.С. на примусове проникнення до майна боржника ОСОБА_1 будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Надано дозвіл приймати участь при примусовому проникненні до майна боржника помічнику приватного виконавця, понятим, суб`єкту оціночної діяльності суб`єкту господарювання та іншим особам відповідно до положень чинного законодавства України з питань виконавчого провадження.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що проведення виконавчий дій було призначено за адресою АДРЕСА_1 , в той час як йому належить будинок по АДРЕСА_1 , виконавець не надав доказів того, що йому належить будинок по АДРЕСА_1 та що постанова від 28.06.2023 року була йому направлена та він її отримав, що б свідчило про обізнаність з наміром виконавця вчинити виконавчі дії, виконавцем не приймалось рішення щодо здійснення виконавчий дій по АДРЕСА_1 , в час, коли були призначене проведенні виконавчий дій, була оголошена повітряна тривога, у зв`язку з чим він не міг бути присутнім, докази чинення ним перешкод відсутні, ОСОБА_2 як співвласник майна не була залучена до участі у справі, просив скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні подання.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що вона не була залучена до участі у справі, проживає у спірному будинку з неповнолітніми дітьми, будинок є спільною сумісною власністю подружжя, ухвала суду не містить висновків щодо доцільності та необхідності втручання в її та дітей особисте приватне життя, судом неналежним чином оцінено докази, вона ніяких перешкод виконавцю не чинила, не є зобов`язаною особою перед стягувачем, просила скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні подання.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив, що ним здійснювалось направлення копій постанови від 28 червня 2023 року на всі актуальні адреси боржника та його дружини ОСОБА_2 , в тому числі на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, боржник мав можливість стан виконання через автоматизовану системи викового провадження, боржник неодноразово звертався до суду із скаргами на дії виконавця, посилаючись на необізнаність, дії боржника спрямовані на ухилення від отримання кореспонденції, найменування АДРЕСА_1 , що не могло ввести боржника в оману, у зв`язку з невиконанням боржником вимог виконавця про надання декларації про майновий стан у нього відсутня можливість в іншій спосіб достовірні дані про майно боржника, ніж примусово приникнути до майна.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною 1 статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколібога О.С. перебуває зведене виконавче провадження №59661891, до складу якого входять виконавчі документи саме:

- виконавчий лист № 317/35/16-ц, виданий 10.11.2016 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 4 217 583,78 грн., згідно заяви стягувача, станом на 31.01.2020 року заборгованість складає 4 223 183,63 грн.;

- виконавчий лист № 317/2973/17, виданий 24.07.2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 89 693,43 грн.;

- виконавчий лист № 317/2973/17, виданий 24.07.2019 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат по сплаті судового збору 448,70 грн.;

- виконавчий лист № 317/3680/19, виданий 08.10.2020 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 384,20 грн.;

- виконавчий лист №317/2608/19, виданий 27.04.2020 року Запорізьким районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості 2 012 006,13 грн. (а.с. 5, 5 зворот, 6, 7, 14).

За вказаним зведеним виконавчим провадженням боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з положенням статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із способів, які застосовуються для забезпечення реального виконання судових рішень, згідно із наведеним вище Законом є звернення стягнення на майно боржника, для реалізації якого виконавцем накладається арешт на майно (кошти) боржника шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису (ст.ст.48,56 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження"виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною першою статті 439 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про примусове проникнення до житла, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Окрім цього, за приписами ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приватний виконавець, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, повинен був належним чином обґрунтувати його та надати суду докази на підтвердження доводів свого подання.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження, за адресою, зазначеною у виконавчому листі. Частиною першої цієї ж статті передбачено, що постанови про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Проте матеріали, долучені приватним виконавцем до подання про примусове проникнення до житла боржника, не містять доказів отримання боржником та ОСОБА_2 , яка є співвласником будинку, зазначених постанов.

Згідно з відповіддю Міністерства внутрішніх справ України на запит приватного виконавця №160036304 від17.04.2023 року ОСОБА_1 є власником наступних транспортних засобів: автомобіль ГАЗ, вантажний, державний номер НОМЕР_1 , автомобіль ВАЗ2131, легковий, державний номер НОМЕР_2 (а.с.17).

Проте, матеріали справи не містять постанови приватного виконавця про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 , зокрема вищезазначених транспортних засобів та банківських рахунків.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколібога О.С. від 28.06.2023 року про призначення проведення виконавчих дій призначено проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , на 06.07.2023 року об 11.00 год. (а.с.19 зворот. - 20).

Саме з цих підстав колегією суддів приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що боржник не ухиляється від виконання рішення суду, а не володіє інформацією про відкриття щодо нього зведеного виконавчого провадження, а також щодо проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 , щодо нього.

Також відповідають дійсності і доводи апеляційної скарги стосовно відсутності доказів того, що боржник безпідставно чинить перешкоди для перевірки його майнового стану, опису, арешту чи вилучення належного йому майна з приміщення, в яке виконавець просив його допустити рішенням суду.

Матеріали справи не містять доказів отримання боржником постанови приватного виконавця боржниці ОСОБА_4 за його місцем знаходження: АДРЕСА_1 , про допуск до житлового приміщення для перевірки наявності майна та його вилучення в подальшому в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами.

За матеріалами справи недоведеними приватним виконавцем є перешкоди у вчиненні виконавчих дії боржником ОСОБА_1 .

При цьому з акту приватного виконавця від 06 липня 2023 року, який складений без участі понятих, вбачається, що виконавець не зміг потрапити до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що боржник не відчинив двері, не надав доступу до приміщення (т.1, а.с.194). При цьому Акт не містить відомостей на підтвердження того, що боржник в цей час був в будинку, та чинив перешкоди приватному виконавцю.

Отже, при відсутності доказів безпідставного перешкоджання боржником доступу до приміщення для опису його майна при примусовому виконання виконавчих листів, при відсутності доказів, що виконавцем було вжито заходів для реалізації транспортних засобів, які належать боржнику, до звернення з поданням про примусове проникнення до приміщення, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про задоволення такого подання.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року, ухваленій у справі справа № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19).

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та передчасно задовольнив подання державного виконавця про примусове проникнення до приміщення, тому ухвала суду згідно з вимогами ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 04 серпня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича про примусове проникнення до майна боржника, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_3 , боржник ОСОБА_1 , - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 листопада 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: Г.С. Подліянова

І.В. Кочеткова