Справа № 464/5711/22
пр.№ 2/464/327/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2023 року Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Лісовської Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі ТзОВ «ФК «Ріальто») Руденко К.В. 28.11.2022 звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором №4-1 від 16.02.2021 у розмірі 7 607, 94 грн., а також судові витрати судовий збір в сумі 2 481 грн. та 9 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.02.2021 між ТзОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 був укладений договір №4-1, відповідно до якого надано відповідачу кредит у розмірі 2 000 грн. строком на 10 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Зазначає, що даний договір був укладений в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua або https://monetka.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач взяті на себе зобов`язання по договору позики не виконав, у зв`язку із чим станом на 16 листопада 2021 року у нього виникла заборгованість у розмірі 7 607,94 грн. 14.06.2021 року між ТзОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТзОВ «ФК «Ріальто» було укладено договір про відступлення права вимоги №14/06/2021-Р/М-2, відповідно до якого право вимоги за вищезазначеним кредитним договором перейшло до позивача. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість у примусовому порядку.

Ухвалою від 22.12.2022 прийнято до розгляду даний позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання учасники справи не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_2 10.01.2023 подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 25.01.2023 подав заяву, у якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнав частково, а саме заперечив в частині нарахованих відсотків, також просив відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 9 000 грн., з огляду на неспівмірність таких витрат із даною справою.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.02.2021 між ТзОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір №4-1, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 2 000 грн. строком на 10 днів, шляхом переказу на його платіжну картку, емітовану АТ «Універсал Банк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua та підписаний кредитний договір електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно із п.1.2 Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом 1,99% від суми кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 726,35%) користування кредитом у межах строку, визначеного в п.1.3 договору.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що строк надання кредиту та строк дії договору становить 10 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

У відповідності до п.2.3.4. Договору позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії договору, скориставшись одним з варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії договору, визначених у правилах.

Відповідно пункту 2.4.1. Договору позичальник зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути Кредит та сплатити проценти за його користування.

Окрім іншого, п.3.3. Договору передбачає, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених п.1.3. Договору (з урахуванням пролонгації строку дії Договору) позичальник сплачує Товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка становить 1277,50%) кредитом понад строк, зазначений в пункті 1.3. цього Договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті Договору, нараховується відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. (а.с.11-12).

На підтвердження укладення кредитного договору №4-1 від 16.02.2021 року позивачем надано послідовність укладення зазначеного договору, із якої вбачається, що 16.02.2021 о 11:17:34 позичальник здійснив введення даних по заяві та о 11:44:44 створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті; о 11:44:44 позичальнику відправлено sms повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору; о 11:45:05 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором 426612 кредитний договір в особистому кабінеті на веб-сайті https://monetka.ua.; у вказаній годині також друкована форма укладеного кредитного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника та кредитні кошти перераховано на карту позичальника (а.с.13).

Сторонами було погоджено графік розрахунку, з якого вбачається, що 26.02.2021 позичальник мав повернути 2 000 грн. суми кредиту та 398 грн. нарахованих процентів (а.с.12-зворот).

Згідно розрахунку заборгованості станом на 16.11.2022 року загальна сума заборгованості складає 7 607,94 грн., з яких: 1 788 грн. заборгованість за кредитом, 398 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 16.02.2021 по 26.02.2021, 5 421,94 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 27.02.2021 по 16.06.2021 відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.16).

Відповідно до договору про відступлення права вимоги №14/06/2021-Р/М-2 від 14.06.2021 ТзОВ «ФК «Фінанс Інновація» відступило ТзОВ «ФК «Ріальто» право вимоги до позичальників за кредитним договорами, зокрема і до відповідача ОСОБА_1 (а.с.37-39).

За правилом ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.ua.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, судом встановлено, та не оспорюється учасниками справи, що між ними було укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами.

Щодо невизнання відповідачем позовних вимог в частині нарахованих відсотків, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідний правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 та постановою Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Пунктом 3.3. Договору №4-1 від 16.02.2021 року встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, відповідачу правомірно встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та нараховано додаткові відсотки за п.3.3. договору, відтак невизнання ОСОБА_1 позову в цій частині не ґрунтуються на вимогах Закону.

Окрім цього, відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань за умовами договору не надав.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору про надання банківських послуг, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором №4-1 від 16.02.2021 у розмірі 7 607,94 грн.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2 481 грн.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд приходить до такого висновку.

Згідно положень ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 12 частини 3 статті 2 ЦПК України визначено основні засади (принципи) цивільного судочинства, до яких належить зокрема, відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою згідно ч.1 ст.15 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

Велика Палата Верховного Суду також вказує на те, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу стороною позивача надано договір №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, згідно п.1.1. якого виконавець зобов`язався надати замовнику наступні юридичні послуги: складення проектів процесуальних документів, складання листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво інтересів Замовника у органах державної влади та місцевого самоврядування.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що вартість послуг Виконавця, що були надані Замовнику та не вказані у п.3.1 Договору визначаються сторонами у Актах наданих послуг та рахунках на оплату. Згідно із п.3.1 Договору вартість послуг Виконавця, зокрема складання позовної заяви про стягнення заборгованості становить 8 000 грн., складання та надсилання адвокатського запиту, складання заяв, клопотань 1 000 грн.

Згідно із п.3.3 Договору загальна вартість Договору становитиме суму вартості Послуг, вказану в усіх Актах наданих послуг (а.с.40-41).

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг №8 від 10.10.2022 року до договору №02/06/2022 про надання юридичних послуг від 02.06.2022, замовник прийняв такі послуги, зокрема у даній справі: підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та клопотання про витребовування доказів, що подається разом з позовною заявою 8 000 грн., складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 1 000 грн.

З копії платіжного доручення №349 від 09.11.2022 вбачається, що адвокатом Руденко К.В. отримано від ТзОВ «ФК «Ріальто» оплату за надання юридичних послуг, зокрема і щодо виконаних робіт відносно боржника ОСОБА_1 (а.с.45).

У своїй заяві від 25.01.2023 відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні вимоги щодо витрат на правничу допомогу, вважаючи, що такі витрати є неспівмірними із складністю цієї справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

Отже, відповідач скористався своїм процесуальним правом, звернувшись до суду із запереченнями щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн, заперечення відповідача в контексті положення ч.4 ст.137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є необґрунтовано завищеною, оскільки становить більше 118% від заявлених вимог.

Згідно з наданими доказами на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд вважає, що деякі види робіт мають не обґрунтовано завищену вартість. Таким чином, судом встановлена неспівмірність заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу складності справи та фактично виконаними адвокатами робіт (наданих послуг), часові, витраченому адвокатами на виконання відповідних робіт (послуг), обсягу наданих робіт (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду та відсутність судових засідань за участю сторін), критерію реальності таких витрат.

Таким чином, виходячи із встановленої реальності участі адвоката та її необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 2 000 грн., які можна вважати необхідними і неминучими для позивача, який був змушений до залучення професійної допомоги адвоката.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за договором №4-1 від 16.02.2021 у розмірі 7 607 (сім тисяч шістсот сім) грн. 94 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» 2 481 грн. судового збору та 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а всього судових витрат в розмірі 4 481 (чотири тисячі чотириста вісімдесят одну) грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», , м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Суддя Д.Ю. Теслюк