Справа № 296/4991/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Годлюк А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про відшкодування шкоди, третя особа Міністерство закордонних справ України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2023р. звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- стягнути з держави російської федерації в рахунок відшкодування заробітку, втраченого внаслідок зменшення професійної працездатності, грошові кошти у сумі 1400251,93 грн.;

- стягнути з держави російської федерації у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією проти України, грошові кошти в сумі 2000000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що під час відбиття збройної агресії російської федерації проти України та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «№64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Захисту Батьківщини відповідно до Указу Президента України № 71/2022 від 24.02.2022 року «Про використання Збройних Сил України та інших військових формувань», виконуючи бойове завдання в районі населеного пункту Дібрівне, Харківської області, позивач отримав вибухову травму внаслідок ворожого обстрілу 29.04.2022р.

Після отримання медичної допомоги та встановленого діагнозу позивачу вперше було встановлено третю групу інвалідності; причина інвалідності травма пов`язана із захистом Батьківщини.

В подальшому, у зв`язку з вищезазначеним позивачу було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 35%; причина втрати працездатності - травма пов`язана із захистом Батьківщини.

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просить задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі.

Згідно письмових пояснень, які надійшли до суду 14.08.2023р. від представника Міністерства закордонних справ України Громова О.О., вбачається, що національним законодавством України для консульських установ визначений судовий імунітет, окрім певних випадків, вичерпний перелік яких передбачений ст. 43 Віденської конвенції про консульські закони. Представник третьої особи вказує, що у зв`язку із порушенням російською федерацією цілей та принципів документів ОБСЄ, подальше застосування алгоритму з отримання згоди рф на відмову від судового імунітету, а також подача будь-яких судових документів у даній категорії справ до російської сторони дипломатичними каналами унеможливлюється.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від адвоката Кулаківського В.В. 30.11.2023р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

На предмет повідомлення відповідача про розгляд справи суд застосовує правові позиції верховного суду.

Так, Верховний суд у постанові від 14.04.2022 по справі №308/9708/19 дійшов висновку, що після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Також Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014року відсутня необхідність у направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з РФ.

Від представника Міністерства закордонних справ України Громового О.О. 23.11.2023р. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення виходячи з наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 26.02.2022р. призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової та мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, до виконання дій на різкі зміни в оперативній обстановці, що підтверджується довідкою підписаною командиром військової частини НОМЕР_1 , полковником ОСОБА_2 (а.с. 11).

Відповідно довідки від 05.01.2023р. № 195/убд ОСОБА_1 в період з 05.03.2022р. по 29.04.2022р. брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м. Слов`янськ, Донецької області, п.н. Дібрівне, Ізюмський р-н, Харківської області (а.с. 10).

Згідно довідки від 20.06.2022р. № 480 ОСОБА_1 29.04.2022р. виконуючи бойове завдання в районі населеного пункту Дібрівне, Харківської області, внаслідок ворожого обстрілу отримав: вибухову, закриту черепно-мозкову травми, струс головного мозку, вогнепальне наскрізне осколкове поранення задньої поверхні грудної клітини, пошкодження заднього рогу латерального меніску передньої порції передньої хрестоподібної зв`язки правого колінного суглобу (а.с 18).

Вбачається, що ОСОБА_1 після проведення медичного огляду гарнізонного ВЛК в/ч НОМЕР_2 від 04.01.2023р. встановлено наслідки отриманих травм 29.04.2022р., які пов`язані із захистом Батьківщини та проходженням військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 04.01.2023р. № 200 (а.с. 8).

З довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ вбачається, що ОСОБА_1 після огляду 27.02.2023р. встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із травмою, яка пов`язана із захистом Батьківщини. Протипоказана важка фізична праця, психологічне навантаження (а.с. 12).

Згідно довідки за результатами визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №069735 від 27.02.2023 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках ОСОБА_1 становить 35 % ; травма пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 14,15).

Основним Законом України проголошено найвищою соціальною цінністю людину, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпеку, кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28 Конституції України).

Згідно з частиною другою ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до частини першої ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Приписами ст.1195 ЦК України чітко визначено суб`єктів відповідальності за завдану шкоду - це фізична або юридична особа. А тому шкода завдана іноземною державою, в даному випадку російською федерацією, не може бути відшкодована в даних цивільних правовідносинах на підставі ст. 1195 ЦК України.

Враховуючи зазначене, не підлягає задоволенню позов в частині вимог про стягнення з держави російської федерації втраченого заробітку внаслідок зменшення професійної працездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦКК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі за текстом - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п. 5 Постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач.

Так, в позовній заяві ОСОБА_1 зіслався на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача він отримав бойову травму, зазнав фізичних та душевних страждань. Травма, яку отримав позивач, призвела до вимушених змін у його житті, позивач тривалий час проходив лікування, отримав інвалідність, втратив здоров`я, наслідки травми позивач відчуватиме до кінця життя. Позивач пережив всі жахи війни, бачив смерть і каліцтва, що відобразилось на його психічному здоров`ю. Розмір моральної шкоди, яка була спричинена такими діями, позивач оцінює в сумі 2000000,00 гривень.

Приймаючи до уваги характер страждань позивача, обсяг заподіяної шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, що підтверджено доказами, суд вважає, що з відповідача держави рф на користь ОСОБА_1 слід стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2 000 000 грн. Таким чином позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 280 - 282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні про відшкодування шкоди, третя особа Міністерство закордонних справ України задовольнити частково.

Стягнути з держави російська федерація на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану збройною агресією проти України, в розмірі 2000000,00 (два мільйони) гривень.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні в дохід держави судовий збір у розмірі 13420,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя В. П. Маслак