ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/385/23 Справа № 209/694/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року у справі за поданням заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Кривенького Є.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року задоволено подання заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Кривенького Є.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 . Тимчасово обмежено боржнику, громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН № НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України - до моменту фактичного виконання рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 1 622 330,13 грн.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, заступник начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Кривенький Є.В. звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 .

В обґрунтування свого подання заступник начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Кривенький Є.В. вказував, що на виконанні у Дніпровському ВДВС Дніпродзержинського МУЮ знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5893/2011 від 17 жовтня 2011 року, виданого Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська, та ухвали Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська №2-5893/2011 від 31 січня 20154 року про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 1 622 330,13 грн.

21 січня 2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду, про що винесено відповідну постанову, копію якої направлено сторонам. У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду, боржник рішення не виконує. Враховуючи значну суму боргу за виконавчим документом та відсутність реального погашення боргу, а також беручи до уваги, що боржник приховує від державного виконавця дані стосовно отримання доходів є підстави вважати, що боржник може виїжджати за межі України і в даному праві боржника можливо обмежити останнього до повного виконання ним цивільних зобов`язань. Про рішення суду боржнику відомо, проте небажання виконувати, покладеного судом обов`язку щодо виплати коштів стягувачеві, виконувати законні вимоги державного виконавця та рішення суду в цілому, з боку боржника є очевидним.

Задовольняючи вищевказане подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, на виклики до державного виконавця не з`являється та нехтує законними вимогами державного виконавця, а тому дійшов висновку про необхідність задоволення подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 .

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Водночас, в силу ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання.

Це також є підставою для звернення виконавця з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом із тим, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за межі України.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження. При цьому, звертав увагу, що прописаний та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, скаржник зазначив, що не має наміру переховуватись, а можливість жити повноцінним життям полегшить йому можливість заробітку для сплати боргу.

Так, відповідно до ст.2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відтак, дотримання судами процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з питань, що пов`язані з обмеженням конституційних прав і свобод громадян, зокрема - щодо обмеження їх у праві виїзду за межі України, є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на боржника - фізичну особу судовим рішенням, а також винна поведінка цієї особи, яка полягає в ухиленні від виконання таких зобов`язань.

До своєї скарги апелянт також додав роздруківку за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП від 24 червня 2022 року та Інформацію з Єдиного реєстру боржників від 24 червня 2022 року, які не містять жодних даних щодо відкритого виконавчого провадження, на виконання якого було застосовано обмеження виїзду за кордон, а отже відсутні підстави для обмеження особистої свободи фізичної особи ОСОБА_1 , що встановлені оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції. Доказів зворотнього матеріали справи не містять.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з постановленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволенні подання заступника начальника Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Кривенького Є.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні подання заступника начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області Кривенького Є.В. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.В. Лаченкова

М.Ю. Петешенкова