Справа № 466/723/23
Провадження № 2-з/466/17/23
У Х В А Л А

20 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді: Зими І.Є.

секретаря с/з Хрупи Б.А.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів, -

встановив:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким припинити з 01.11.2022р. стягнення аліментів з неї, в користь ОСОБА_3 , на утримання малолітньої доньки відповідачки , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягують на підставі судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 03.11.2022р., у справі № 466/8662/22.

15.03.2023р. ОСОБА_1 , звернулась до суду із заявою, в якій просить вжити заходів забезпечення позову у вказаній справі, шляхом зупинення стягнення з неї аліментів на підставі вищевказаного судового наказу від 03.11.2022р.

Заяву мотивує тим, що на виконанні державного виконавця Бузького районного відділу державної виконавчої служби західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), перебуває виконавче провадження ВП № 70475702 щодо примусового виконання згаданого судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання онуки , ОСОБА_5 , в користь відповідачки. В той же час, відповідачка стягує аліменти на дочку в подвійному розмірі. Зокрема, крім неї, такі також стягуються з її колишнього чоловіка та батька дитини ОСОБА_4 , на підставі рішення суду у виконавчому провадженні ВП № 70321530, що перебуває на виконанні у цьому ж відділі ДВС. Державним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на її доходи, як боржника, а також про накладення арешту на її майно та кошти. Заявник вважає протиправним подвійне нарахування аліментів в користь ОСОБА_3 , які стягуються одночасно і з неї та з батька дитини.

Вказане, на думку заявника порушує її майнові права, може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в даній справі, а тому просить вжити заходи забезпечення позову, якими припинити стягнення оспорюваних аліментів.

Відповідач ОСОБА_3 16.03.2023р. подала до суду заперечення на заяву про забезпечення позову. Зазначає, що позивач фактично просить зупинити виконання судового рішення в іншій справі, яке набрало законної сили, що суперечить гарантованому Конституцією України принципу обовязковості судових рішень. Окрім того, вимоги щодо забезпечення позову, є тотожними позовним вимогам у вказаній справі, а тому не можуть бути задоволені судом.

В судовому засіданні позивачка та її представник просили заяву задовольнити.

Відповідачка, посилаючись на мотиви, зазначені у відзиві, просила відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.150 ЦПК України, одним із видів забезпечення позову може бути зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

В даному ж випадку, позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить припинити з 01.11.2022р. стягнення з неї аліментів в користь ОСОБА_3 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягують на підставі судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Львова 03.11.2022р., у справі № 466/8662/22.

В заяві про забезпечення позову остання фактично просить припинити стягнення з неї оспорюваних аліментів.

Так, пунктом 3 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно ч. 10 вказаної статті, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, заява про забезпечення позову, по факту є тотожною заявленим позовним вимогам, тому, на думку суду не підлягає до задоволення.

Позивач, звертаючись до суду із вказаною заявою, не навела правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку, оскільки, предметом даного позову є припинення стягнення аліменти та їх стягнення з відповідача.

Не наведені позивачем і доводи про існування обставин, які можуть бути підставою для забезпечення такого позову, зокрема, доводи про те, чому, без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення про припинення сплати аліментів у разі задоволення позову.

Позивачка не навела тих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання за судовим наказом про стягнення аліментів, які є періодичними платежами, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, утруднить або може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У разі задоволення позову про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів має бути припинено від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред`явлення позову. Тому, суд вважє помилковими посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Крім того, у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що відсутня реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

постановив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 23 березня 2023 року.

Суддя: І. Є. Зима