П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2023 року м. Київ

Справа № 359/12503/21

Провадження № 22-ц/824/2231/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 01 лютого 2023 року

Повний текст постанови складено 03 лютого 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Карпенка В.Р.

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Друга Бориспільська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Гуриненком Олегом Миколайовичем, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другої Бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Бориспільської районної державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , у зв`язку з чи за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини, було заведено спадкову справу за № 109/2011.

29 січня 2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставами для вказаного слугувало те, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294 відсутня дата його видачі та вказаний акт не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, оскільки спадкодавець за життя не отримував даний акт і не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку.

28 жовтня 2020 року Бориспільським міськрайонним судом у Київській області ухвалено рішення у справі за № 359/1298/20, яким позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання незаконною та скасування постанови державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипки А. О. за № 80/02-31 від 29 січня

2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії задоволено, в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сини.

Даним судовим рішенням, зокрема встановлено наступне: «позивачем були подані нотаріусу всі необхідні та достатні документи, які свідчать про право ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку».

Позивач повторно звернулась до відповідача з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак і цього разу нотаріус Скрипка А. О. 28 жовтня

2021 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих самих підстав, додатково вказавши, що реєстрація державного акту про право власності

ОСОБА_2 проведена з порушенням вимог чинного законодавства.

ОСОБА_1 вважала наведені дії нотаріуса незаконними та такими, що порушують вимоги статей 1, 49, 50 Закону України «Про нотаріат», пунктів 4.15, 4.18 глави 10, глави 13, 14 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за № 396/5 від 22 лютого 2012 року.

ОСОБА_1 просила визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2021 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А. О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, що відкрилась після смерті

ОСОБА_2 ; зобов`язати Бориспільську районну державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею

2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована за адресою: Ревненська сільська рада Бориспільського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294, виданого Бориспільською районною державною адміністрацією та вирішити питання про стягнення понесених судових витрат.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 січня

2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії. Вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії. Призначено справу до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року клопотання представника Скрипки А. О. про заміну неналежного відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Залучено до участі у справі № 359/12503/21 за позовом ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії, правонаступника Бориспільської районної державної нотаріальної контори - Другу Бориспільську державну нотаріальну контору.

У лютому 2022 року відповідачем подано відзив на позов, у якому просила відмовити у задоволенні прозову.

Відзив мотивовано тим, що твердження позивача про необґрунтованість постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії є хибними та спростовуються самою постановою, в якій повно та всебічно зазначено обставини, які перешкоджали їй, як нотаріусу, видати свідоцтво про право на спадщину.

Скрипка А. О. зазначила також, що під час вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріус обов`язково перевіряє усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно статті 47 Закону України «Про нотаріат» та глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства. Під час перевірки поданих спадкоємцем документів нотаріусом було встановлено наступне: державний акт на право власності на землю серії ЯБ № 305294, виданий на ім`я ОСОБА_2 без зазначення дати його видачі; вказаний акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі без зазначення відповідного номеру та не відповідає вимогам чинного на час його видачі законодавству.

За змістом статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та / або не забезпечив його державної реєстрації, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку.

Згідно затвердженої постановою Кабінетом міністрів України за № 449

від 02 квітня 2002 року форми державного акта на право власності на земельну ділянку, обов`язковим полем для заповнення (реквізитом документа) є «Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №__» та дата реєстрації документа.

Під час державної реєстрації земельної ділянки, відповідно до пункту 136 Порядку ведення Поземельної книги здійснюється державна реєстрація державного акта або договору оренди земельної ділянки державної та комунальної власності у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку. Однак, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294 не зареєстровано у вказаній Книзі записів реєстрації державних актів.

Проте, згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нотаріус встановила, що державна реєстрація права власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на спірну земельну ділянку проведена після його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства України і не відповідає наявним та пред`явленим спадкоємцем документам. Так, при реєстрації права власності державний реєстратор обов`язково мав встановити відповідно відомостей Державного реєстру актів цивільного стану відсутність факту смерті особи, яка набуває певних речових прав на нерухоме майно.

Звернула увагу також на той факт, що нотаріусом не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, а також оформлені з порушенням вимог законодавства. Проте, в типовому договорі оренди землі укладеного між ТОВ «Універсалагротрейд», в особі ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 зроблено незастережене виправлення щодо зазначення орендодавця « ОСОБА_5 » з виправленням на « ОСОБА_5 ».

Крім того, згідно даного типового договору в оренду передавалась

ОСОБА_5 земельна ділянка належна останньому на підставі державного акта серії ЯБ № 305284 від 07 червня 2004 року. Однак, право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку підтверджено іншим державним актом серії ЯБ № 305294, в якому відсутня дата видачі і його видано на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації від 27 серпня 2004 року. Тобто державний акт видано раніше, ніж відповідне розпорядження.

Витяг з державного земельного кадастру НВ-0019 сформовано

11 квітня 2019 року на заяву ОСОБА_2 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 ; технічна документація на спірну земельну ділянку розроблена ДП «Київський інститут землеустрою» також після смерті спадкодавця, а саме - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також нотаріус звернула увагу й на той факт, що державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку проведена на підставі заяви ОСОБА_4 , на підтвердження повноважень якої не надано відповідних доказів.

Наведене в сукупності слугувало підставами для винесення нотаріусом постанови від 28 жовтня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Другої Бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що дії нотаріуса відповідають Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5.

30 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гуриненко О. М. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції самостійно вийшов за межі дослідження доказів, застосувавши частину сьому статті 82 ЦПК України, оскільки у рішенні Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року у справі № 359/1298/20 було встановлено, що «позивачем були подані нотаріусу всі необхідні та достатні документи, які свідчать про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку». Оскаржуване судове рішення позбавило юридичної сили рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року у справі № 359/1298/20 та створило прецедент нехтування принципом обов?язковості судового рішення та принципу правової визначеності відносин між сторонами. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року у справі № 359/1298/20 були визначені відносини між сторонами, але відповідач знехтував цим рішенням. Заявник вказує, що в оскаржуваному судовому рішенні, суд фактично дослідив процедуру реєстрації права власності, яка не відносилася до предмета позову у поточній справі. Питання скасування права власності взагалі не ставилося. Відповідачем повторно було прийнято рішення з тих самих підстав без оскарження первинного рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року у справі № 359/1298/20.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 30 вересня 2022 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Гуриненком О. М., на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Другої Бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії.

Витребувано з Бориспільського міськрайонного суду Київської області матеріали цивільної справи № 359/12503/21 за позовом ОСОБА_1 до Другої Бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії.

28 жовтня 2022 року матеріали цивільної справи № 359/12503/21 за позовом ОСОБА_1 до Другої Бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити діїнадійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Гуриненко О.М. підтримав доводи апеляційної скарги.

Друга Бориспільська державна нотаріальна контора надала заяву, в якій просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується повторно виданим 13 липня 2016 року свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 Виконавчим комітетом Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області.

02 березня 2011 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою Київської області заведено спадкову справу № 109/2011 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Того ж дня ОСОБА_8 (дружина спадкодавця ОСОБА_2 ) подала до нотаріальної контори заяву, якою відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині, а ОСОБА_1 подала заяву, якою спадщину, що залишилась після смерті батька ОСОБА_2 прийняла.

Інші спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294 ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Ревне.

Наведене підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 189713730 сформованого 21 листопада

2019 року, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку

№ НВ-019 сформованого 11 квітня 2019 року за заявою ОСОБА_2 , витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-020 сформованого 10 лютого 2020 року.

З даних витягів також вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває в оренді у ТОВ «Універсалагротрейд».

29 січня 2020 року державний нотаріус Скрипка А.О., за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 , винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Дану постанову нотаріус мотивував тим, що в наданому позивачем державному акті на право власності на земельну ділянку відсутня дата видачі та вказаний акт не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, оскільки ОСОБА_2 не зареєстрував своє право власності на вищевказану земельну ділянку у встановленому законом порядку.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Бориспільської районної державної нотаріальної контори в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29 січня 2020 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А. О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га, кадастровий номер :05:004:0024; що відкрилася після смерті ОСОБА_2 ; зобов`язати Бориспільську районну державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га, кадастровий номер :05:004:0024; що розташована за адресою: Ревненська сільська рада Бориспільського району з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала

ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №305294, виданого Бориспільською районною державною адміністрацією (цивільна справа № 359/1298/20).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року (справа № 359/1298/20) позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконною та скасовано постанову державного нотаріуса Скрипки А.О. від 29 січня

2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в задоволенні іншої частини вимог позивача відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили 10 грудня 2020 року.

Своє рішення у справі № 359/1298/20 суд мотивував тим, що позивачем були подані нотаріусу всі необхідні на достатні документи, які свідчать про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області.

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

28 жовтня 2021 року державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипка А.О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області, що належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ № 305294 виданого Бориспільською райдержадміністрацією.

Відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус Скрипка А. О., під час дослідження наданих та отриманих документів в спадковій справі за № 109/2011 встановила, що всупереч наведеному вище, в державному акті на право власності на земельну ділянку

ЯБ № 305294 виданого на ім`я ОСОБА_2 , відсутня дата видачі і вказаний акт не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, оскільки за життя спадкодавець не отримував даного державного акту і не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована на території Ревненської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, у встановленому законом порядку.

Також державним нотаріусом було встановлено, що державна реєстрація права власності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на спірну земельну ділянку, проведена 19 листопада 2019 року, тобто після його смерті, державним реєстратором Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області Діордієвою А. В. за заявою № 137028404 поданою ОСОБА_4 , яка не є спадкоємицею.

ОСОБА_1 вважаючи наведені дії нотаріуса незаконними та такими, що порушують вимоги статей 1, 49, 50 Закону України «Про нотаріат», пунктів 4.15, 4.18 глави 10, глави 13, 14 наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» за № 396/5 від 22 лютого 2012 року, звернулась до суду за захистом своїх порушених прав як спадкоємця.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2021 року, суд першої інстанції зробив такі висновки:

- спадкоємцем не було надано нотаріусу всі необхідні на достатні документи, які свідчать про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області, оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку ЯБ № 305294 виданого на ім`я ОСОБА_2 , відсутня дата видачі і вказаний акт не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, так як за життя спадкодавець не отримував даного державного акту і не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована на території Ревненської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, у встановленому законом порядку;

- судом було застосовано частину сьому статті 82 ЦПК України у спірних правовідносинах;

- реєстрація права власності за померлим ОСОБА_2 на спадкову земельну ділянку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проводилася не у відповідності з пунктом 66 вказаного Порядку державної реєстрації речових прав та з порушеннями, а саме: невірно зазначена дата видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії (так як взагалі відсутня така дата); у реєстратора були відсутні відомості про склад спадкоємців, видані нотаріусом, яким заведено відповідну спадкову справу (довідка про коло спадкоємців, Бориспільською районною державною нотаріальною конторою Київської області не видавалася); не зазначено обов`язкові відомості про смерть ОСОБА_2 при державній реєстрації;

- державний реєстратор під час проведення реєстрації речового права за ОСОБА_2 не встановив відповідність заявлених прав до поданих документів вимогам законодавства, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294 видано з порушеннями чинного на той час законодавства України та не зареєстровано у встановленому законом порядку у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі, оскільки ОСОБА_2 державного акту за життя не отримував і не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку; зазначена неіснуюча дата видачі державного акту на право власності на земельну ділянку; витяг з державного земельного кадастру НВ-0019 сформованого 11 квітня 2019 року на заяву (запит) ОСОБА_2 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 ; технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок, розроблено ДП «Київським інститутом землеустрою» 26 квітня 2011 року, тобто після смерті спадкодавця; типовий договір оренди землі укладеного між ТОВ «Унеіверсалагротрейд», в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (в договорі зроблене незастережене виправлення а саме: по батькові « ОСОБА_5 » закреслено і виправлено на « ОСОБА_5 »); згідно договору в оренду передавалась земельна ділянка яка належала Орендодавцю ( ОСОБА_5 ) на підставі державного акту ЯБ № 305284 від

07 червня 2004 року, а державний акт на право власності, на земельну ділянку (на який посилається позивач), має інший номер, а саме: ЯБ № 305294, дата видачі у ньому відсутня і виданий він на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації від 27 серпня 2004 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Бориспільську районну державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, суд першої інстанції виходив із того, що суд не наділений повноваженнями зобов`язувати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з таких підстав.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2021 року

Вирішуючи даний спір в цій частині заявлених вимог, суд першої інстанції вважав за необхідне застосувати частину сьому статті 82 ЦПК України якою передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду до рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від

28 жовтня 2020 року винесеного за наслідками розгляду справи № 359/1298/20 за позовом

ОСОБА_1 до Бориспільської районної державної нотаріальної контори про скасування постанови та зобов`язання вчинити дії.

Надаючи оцінку аргументам наведеним в апеляційній скарзі щодо вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Київським апеляційним судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2

02 березня 2011 року Бориспільською районною державною нотаріальною конторою Київської області заведено спадкову справу № 109/2011 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Того ж дня ОСОБА_8 (дружина спадкодавця ОСОБА_2 ) подала до нотаріальної контори заяву, якою відмовилась від прийняття належної їй частки у спадщині, а ОСОБА_1 подала заяву, якою спадщину, що залишилась після смерті батька ОСОБА_2 прийняла.

Інші спадкоємці із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертались. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

29 січня 2020 року державний нотаріус Скрипка А. О., за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 , винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Дану постанову нотаріус мотивував тим, що в наданому позивачем державному акті на право власності на земельну ділянку відсутня дата видачі та вказаний акт не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, оскільки ОСОБА_2 не зареєстрував своє право власності на вищевказану земельну ділянку у встановленому законом порядку.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Бориспільської районної державної нотаріальної контори в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29 січня 2020 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А. О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га, кадастровий номер :05:004:0024; що відкрилася після смерті ОСОБА_2 ; зобов`язати Бориспільську районну державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га, кадастровий номер :05:004:0024; що розташована за адресою: Ревненська сільська рада Бориспільського району з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала

ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №305294, виданого Бориспільською районною державною адміністрацією (цивільна справа № 359/1298/20).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року (справа № 359/1298/20) позов ОСОБА_1 задоволено частково: визнано незаконною та скасовано постанову державного нотаріуса Скрипки А. О. від 29 січня

2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в задоволенні іншої частини вимог позивача відмовлено. Дане судове рішення набрало законної сили 10 грудня 2020 року.

Своє рішення у справі № 359/1298/20 суд мотивував тим, що позивачем були подані нотаріусу всі необхідні на достатні документи, які свідчать про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Ревненська сільська рада Бориспільського району Київської області.

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

У наведеній правовій нормі мова йде про преюдиційні факти. Преюдиційність (від лат. praejudicio) - у процесуальному праві обов`язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набравшим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових актів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів.

Верховний Суд вже неодноразово у своїх постановах зазначав про особливості застосування інститут преюдиції.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.

Тобто факти, установлені у прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність означає обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили, в одній справі, для суду при розгляді інших справ (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 листопада 2019 рокуу справі №922/643/19).

Правило про преюдицію сприяє додержанню процесуальної економії.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №910/6356/19).

Отже, дана норма визначає преюдиційні підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2019 рокуу справі №813/8801/14).

Преюдиційні обставини обов`язкові для суду навіть якщо він вважає, що вони були встановлені неправильно.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2019 рокуу справі №520/11429/17).

Статус сторін, в якому вони брали участь у іншій справі, не впливає на преюдиційність обставин.

Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі №916/1041/17).

Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від

26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі №908/1090/18).

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №641/1793/17).

Межі преюдиції. Умови за наявності яких преюдиційні обставини не потребують доказування.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови:

- обставина встановлена судовим рішення;

- судове рішення набрало законної сили;

- у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №320/4938/17).

Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 320/4938/17).

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 рокуу справі

№910/2164/18, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі №908/156/18).

Як відомо з матеріалів справи та встановлено судом, оскаржуваною постановою державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори

Скрипко А. О. від 28 жовтня 2021 року повторно відмовлено ОСОБА_1 у вдачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з підстав того, що державному акті на право власності на земельну ділянку ЯБ № 305294 виданого на ім`я померлого ОСОБА_2 , відсутня дата видачі і вказаний акт не зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів, оскільки за життя спадкодавець не отримував даного державного акту і не зареєстрував своє право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована на території Ревненської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, у встановленому законом порядку.

Проте, вказаним підставам рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2020 року у справі № 359/1298/20 за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29 січня 2020 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А.О. вже було надано оцінку та у мотивувальній частині рішення зазначено, що «позивачем були подані нотаріусу всі необхідні та достатні документи, які свідчать про право власності ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку», що в даному випадку згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України має преюдиціальне значення, оскільки

ОСОБА_1 повторно до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва не зверталась, додаткових документів не надавала.

Таким чином, суд першої інстанції зробив неправильний висновок про наявність підстав для застосування у цій справі частини сьомої статті 82 ЦПК України.

З огляду на викладене, та з урахуванням встановлених фактичних обставин у справі № 359/1298/20, що згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України не потребує доказуванню, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що позивачем були подані нотаріусу всі необхідні та достатні документи, які свідчать про право власності ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку.

Що стосується мотивів суду першої інстанції для відмови у задоволенні позову з підстав порушення державним реєстратором Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127, то такі є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як вбачається зі змісту заявлених позовних вимог, предметом спору є постанова державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори

Скрипки А. О. від 28 жовтня 2021 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_1 вимог до державного реєстратора щодо рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована на території Ревненської сільської ради, Бориспільського району, Київської області не заявляла.

А відтак суд першої інстанції не мав процесуального права надавати оцінку діям державного реєстратора щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована на території Ревненської сільської ради, Бориспільського району, Київської області, оскільки вказане є виходом за межі заявлених вимог.

За таких обставин, Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2021 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А. О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 відповідно до правил статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов?язання Другу Бориспільську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину

У Конституції України закріплені принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша стаття 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга стаття 19). Про це йдеться і в Рішенні Конституційного Суду України у справі про фінансування судів від 24 червня 1999 року за № 6-рп/99 (абзац 1 пункт 2 мотивувальної частини).

Відповідно частини першої статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановлюному цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За змістом статті 50 вказаного Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі за № 754/16825/15-ц (провадження № 61-3156св18) викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно Закону України «Про нотаріат».

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 161/9939/17 (провадження

№ 61-40053св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Тобто, суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Зміст наведених правових норм і рішень Конституційного Суду України у їх системному зв`язку дає суду підстави для висновку, що жодним іншим органом або посадовою, службовою особою, окрім нотаріуса або в сільських населених пунктах - посадової особи органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини, не можуть здійснюватись повноваження і прийматись рішення, які згідно Закону України «Про нотаріат» належать до компетенції нотаріуса, в тому числі і судами, про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та реєстрацію нерухомого майна.

Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції.

Аналогічний висновок відображено у правовій позиції наведеній у Постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19).

За таких обставин, Київський апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог про зобов`язання Другу Бориспільську державну нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, що розташована за адресою: Ревненська сільська рада Бориспільського району з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 305294, виданого Бориспільською районною державною адміністрацією.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом не повно, але зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2021 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою А. О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 відповідно до правил статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року слід залишити без змін.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Гуриненка О. М., скасування рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року в частині, судові витрати зі сплати судового збору понесені ОСОБА_1 за подання позову в розмірі 454,00 грн, та судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 681,00 грн, а всього 1 135,00 грн, що відповідає пропорційності задоволеним позовним вимогам 50 %) слід стягнути з Другої Бориспільської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гуриненком Олегом Миколайовичем - задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Другої Бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Другої Бориспільської державної нотаріальної контори про скасування постанови - задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 жовтня 2021 року, що видана державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори Скрипкою Антоніною Олександрівною у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,0110 га з кадастровим номером :05:004:0024, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з Другої Бориспільської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_1 (проживаючої по АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 1 135,00 грн, понесений позивачем за подання позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна