Справа № 344/2671/23
Провадження № 2-о/344/137/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Атаманюка Б. М.,

секретаря Стефанець Г.Я.,

за участі в режимі відеозвязку

представника заявника - адвоката Безпалюка А.В.

розглянувши у судовому засіданні у порядку окремого провадження заяву адвоката Безпалюка Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Безпалюк А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. В заяві зазначено, що заявник ОСОБА_1 зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 . Після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України вимушений був переміститися у м. Дніпро, де проживає по АДРЕСА_2 залишилися проживати батьки заявника - мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та батько - ОСОБА_3 .

29.01.2023 р. заявнику через додаток «Viber» зателефонували родичі та повідомили, що матір ОСОБА_2 забрала карета швидкої допомоги. Зранку 30.01.2023 р. батьку заявника ОСОБА_3 у лікарні повідомили, що ОСОБА_2 померла у реанімації о 8 год.

Окупаційним бюро судово-медичної експертизи було видано лікарське свідоцтво про смерть від 01.02.2023 р. №430.

Здійснити державну реєстрацію смерті померлої ОСОБА_2 на підставі вищезазначеного лікарського свідоцтва про смерть не вбачається можливим, тому представник заявника просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.02.2023 р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Представник заявника в режимі відеозв`язку в судовому засіданні заяву підтримав, додатково зазначив, що заявник ОСОБА_1 на даний час живе у м.Дніпро. 29.01.2023 р. заявнику через додаток «Viber» зателефонували родичі та повідомили, що матір ОСОБА_2 забрала карета швидкої допомоги. Зранку 30.01.2023 р. у лікарні батьку заявника ОСОБА_3 повідомили, що ОСОБА_2 померла у реанімації о 8 год. Просив суд задовольнити заяву.

Представник зацікавленої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від начальника відділу Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Семченко Л. на електронну адресу суду надійшов лист, за змістом якого просила розгляд даної справи проводити без участі представника відділу.

Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши заяву та додані матеріали, приходить до висновку, що вимога про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. А згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Приписами п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Відповідно до ст. 14 глави 4 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд при розгляді даної справи враховує висновки Європейського суду з прав людини, які зроблені у справах проти Туреччини, зокрема у справі "Loizidou v Turkey", а також у справі "Cyprus v Turkey", а також проти Молдови та Росії, зокрема у справі "Mozer v Republic of Moldova and Russia", "Haseu and Others v Moldova and Russia", де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у наданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади, протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це б становило позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належить.

Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17 (адміністративне провадження № К/9901/2383/17).

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини та практику ВС, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації майнових та немайнових особистих прав заявника, суд виходить з дотримання вимог ст. 294 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів в сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на окупованій території.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внутрішньо переміщеною особою із м. Маріуполь, Донецької області (зареєстрований АДРЕСА_3 ), що підтверджується довідкою від 23.03.2022 р. №1203- виданої Правобережним управлінням соціального захисту населення Дніпровської міської ради (а.с.8-13).

Батьками заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є - мати ОСОБА_2 , та батько - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.14).

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №430 від 01.02.2023 р. виданого Окупаційним бюро судово-медичної експертизи Донецької народної республіки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла в стаціонарі лікарні ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Маріуполь, Донецької області. Причина смерті - набряк головного мозку, атеросклероз.

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті матері ОСОБА_2 на окупованій території України, так як позбавлений можливості в установленому законом порядку вирішити питання щодо отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразка, на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Суд вважає, що факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла в стаціонарі лікарні ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Маріуполь, Донецької області, знайшов своє підтвердження в наданих суду доказах, зокрема підтверджується лікарською довідкою про причину смерті, яку суд приймає до уваги із застосуванням положень так званих «намібійського винятку».

Приписами п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті.

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть видане відповідним державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Керуючись ст.ст. 4, 76-89, 258-259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ч. 5 ст. 272, 273, 293-294, 317, 319 ЦПК України, ст. 144 Сімейного кодексу України,ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , жіночої статі, громадянка України, місце народження с.Урзуф, Першотравневого району, Донецької області - померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Маріуполь, Донецької області, Україна, у віці 73 років.

Рішення підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Богдан АТАМАНЮК