Номер провадження: 22-ц/813/4340/23
Справа № 521/5489/21
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенко П.Я.,

Полікарпової О.М.,

за участю секретаря: Кузьміч Г.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Попова Олена Анатоліївна на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про визнання зобов`язання припиненим та визнання іпотеки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати припиненими його зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» за кредитним договором №00019R41 від 20.06.2008 року, визнати припиненою іпотеку до договору іпотеки від 20 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. зареєстрованим в реєстрі за №749 та укладеного між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк»), як іпотекодержателем та ним, як іпотекодавцем, скасувати запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження квартири, адреса: АДРЕСА_1 номер РПВН: 10600421 (реєстраційний номер обтяження: 7425761). Вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк», а з урахуванням зміни назви останнього є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» та ним був укладений кредитний договір № 0019R41 про надання кредиту у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 63821, 89 дол. США, з терміном погашення по 19 червня 2028 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 11,9 % річних за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

В якості забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, Банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки №00027r41 від 20 червня 2008 року, за яким поручитель зобов`язується перед Банком відповідати за виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором.

20 червня 2008 року між Банком та ним укладено договір іпотеки, згідно якого, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, він передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 , згодом через невиконання позичальником і поручителем своїх зобов`язань за кредитним договором №0019R41 від 20 червня 2008 року, Банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2012 року по справі №2/1519/5986/11 позов ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00019R41 від 20.06.2008 року, яка станом на 29.11.2011 року складає:

- 386 951, 61 гривень поточна заборгованість за наданим кредитом;

- 35 468, 36 гривень заборгованість по сплаті відсотків;

- 7 152,98 гривень заборгованість за пенею за несплату основного боргу;

- 16 495, 50 гривень заборгованість за пенею за несплату процентів;

- 3 265, 98 гривень заборгованість по несплаті штрафу, а всього 449334 гривень 43 копійки, стягнуто судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.03.2014 по справі 2/1519/5986/11 апеляційну скаргу ПАТ «Марфін Банк» задоволено. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2012 року в частині відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 20.06.2008 року звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 .

10 вересня 2014 року апеляційний суд Одеської області по справі №2/1519/5986/11 ухвалив роз`яснити рішення апеляційного суду Одеської області від 19 березня 2014 року та зазначив, що в забезпечення виконанню зобов`язань за кредитним договором від 20.06.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю - ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. 20 червня 2008 року за реєстровим №745, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 20 червня 2008 року за номером 2972797, шляхом застосування процедури продажу з початковою ціною предмету іпотеки 55000,00 доларів США.

На виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2012 року по справі №2/1519/5986/11 та рішення апеляційного суду Одеської області від 19.03.2014 року по справі №2/1519/5986/11 були видані виконавчі листи про стягнення солідарно з нього та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №00019R41 від 20.06.2008 року, а також про звернення стягнення на предмет іпотеки квартири АДРЕСА_2 .

Позивач та ОСОБА_2 вважають, що зобов`язання за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2012 року по справі № 2/1519/5986/11 та рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.03.2014 року по справі № 2/1519/5986/11 виконано належним чином, що підтверджується квитанціями про сплату боргу та постановою про арешт майна боржника від 16.02.2018 року у виконавчому провадженні №55824795. Крім цього, даний факт підтверджується ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року по справі №2/1519/5986/11.

Оскільки належним чином виконав своє основне зобов`язання, яке було встановлено рішенням суду, він звернувся до ПАТ «МТБ Банк» з заявою про видачу довідки про фактичне і повне виконання ним зобов`язання за кредитним договором №00019R41 від 20.06.2008 року для припинення іпотеки та зняття обтяжень з предмету іпотеки.

12 лютого 2021 року ПАТ «МТБ Банк» надав відповідь на його звернення про те, що станом на 02 лютого 2021 року існує заборгованість за кредитним договором № 00019R41 від 20.06.2008 року у розмірі 54 553,56 дол. США та 14 914,46 грн., та у зв`язку з наявністю невиконаних зобов`язань перед банком, зокрема щодо повернення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, неустойки, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, Банк вимушений відмовити у видачі запитуваної довідки.

Таким чином, належна на праві власності йому квартира продовжує перебувати в іпотеці та знаходитися під забороною, незважаючи на фактичне виконання ним основного зобов`язання у повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, зазначаючи, що таке рішення прийнято із порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що він не виконав основне зобов`язання за кредитним договором, оскільки в матеріалах справи містяться квитанції, які підтверджують сплату Банку ним боргу.

Крім того, як у резолютивній частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 червня 2012 року, так і у виконавчому листі, виданому на підставі даного рішення, стягувана заборгованість за кредитним договором вказана виключно у національній валюті гривні.

Зазначає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги посилання відповідача на те, що у нього наявна заборгованість за кредитним договором від 20.06.2008 року, оскільки ПАТ «МТБ Банк» в 2011 році реалізувало своє право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором та звернулося з відповідним позовом до суду, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто Банк, відповідно до приписів частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, та кредитор втратив право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

Звертає увагу, що факт повного добровільного виконання ним рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2012 року було встановлено в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2020 року у справі N 2/521/5986/11, однак ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції проігнорував наданий ним доказ, та не надав йому жодної оцінки.

Щодо припинення іпотеки скаржник зазначає, що звертаючись до суду з позовом про припинення іпотеки та скасування запису обтяження, він посилався на повне виконання ним кредитного зобов`язання, а тому іпотека, якою забезпечувалося виконання кредитного договору є припиненою і є підстави знаття обмежень із заставного майна, яке належить йому на праві власності.

Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 21.06.2022 року по справі 92/1519/5986/11 (судове рішення набрало законної сили) було встановлено, що основне його зобов`язання за кредитним договором N° 00019R41 від 20.06.2008 року є виконаним, а іпотека, що виникла за іпотечним договором від 20 червня 2008 року, як похідне зобов`язання, є припиненою. Тобто, він перед Банком погасив в повному обсязі заборгованість за кредитним договором.

Щодо скасування запису про обтяження нерухомого майна, апелянт зазначає, що запис про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодою в реалізації ним, як власником права розпорядження відповідним майном.

Тобто, свої зобов`язання за кредитним договором він виконав в повному обсязі та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та встановлено судовими рішеннями, тому належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Просить скасувати рішення суду від 22 лютого 2022 року, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходив.

В судове засідання апеляційної інстанції представник ПАТ МТБ Банк і ОСОБА_1 не з`явилися, про дату і час, місце розгляду справи були належним чином повідомлені, тому колегія суддів вважає можливим справу розглядати у їх відсутність, в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Попової О.А., яка діє від імені ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 суд мотивував своє рішення тим, що основне зобов`язання за кредитним договором не виконане належним чином, тому відсутні підстави для припинення правовідносин за договором іпотеки, який забезпечує основне зобов`язання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №0019R41 про надання позичальнику кредиту у вигляді не поновлюваної лінії у сумі 63 821, 89 дол. США на придбання нерухомості з терміном погашення по 19 червня 2028 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №00027r41.

20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно якого, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, ОСОБА_1 передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 .

У зв`язку з порушенням умов сплати кредитних коштів, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2012 року, що змінено рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.03.2014 року у справі 2/1519/5986/11 стягнуто на користь банку солідарно з позичальника та поручителя заборгованість в сумі 449 334, 43 грн., в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 20.06.2008 року №00019R41 звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 ..

26 листопада 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчі листи №2/1519/5986/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за кредитним договором №0019R41 від 20.06.2008 року в сумі 449334,43 грн.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 575 ЦК України та частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частини перша, п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Отже, іпотека, яка має похідний характер від основного зобов`язання, є дійсною до припинення основного зобов`язання. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

ОСОБА_1 повністю виконав судове рішення про дострокове стягнення з нього всієї суми заборгованості за кредитним договором, яка була кредитором визначена у розмірі 449 334.43 грн, у зв`язку з чим основне зобов`язання припинилося на підставі статті 599 ЦК України та внаслідок цього згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку» припинилися і акцесорне зобов`язання за похідним від основного - договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору.

У своїх висновках Верховний Суд керується правовими висновками, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом. У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) відступлено від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16, і зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/27064/15 зазначено, що підставою припинення зобов`язання за кредитним договором є не дата, зазначена в договорі як кінцевий строк сплати коштів, а, наприклад, постанова, винесена відділом державної виконавчої служби, про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу у зв`язку з погашенням боргу. Верховний Суд також зазначив, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню щодо розуміння повноти розміру заборгованості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з положеннями частини першої статті 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Тобто, встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Посилання позивача і мотиви суду першої інстанції про те, що спірні зобов`язання не припинилися, так як кредитний договір був укладено в іноземній валюті, а виконаний у гривнях не в еквіваленті до долара США, є безпідставним.

Так, кредитор у порядку статті 1050 ЦК України звернувся до суду з позовом до позивачів у цій справі про дострокове стягнення кредитної заборгованості у гривнях, в зв`язку з чим змінив не лише строк виконання основного зобов`язання, а й валюту зобов`язання. У рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 25.06.2012 року у справі № 2/1519/5986/11, зміненому рішенням Апеляційного суду Одеської області від 19.03.2014 року у даній справі банк (позивач) визначив заборгованість ОСОБА_1 , а суд стягнув її у валюті України, а не у доларах США чи доларовому еквіваленті.

Тобто кредитор сам визначив заборгованість за кредитним договором у валюті України. Така заборгованість стягнута рішенням суду, виконана боржником у повному обсязі, тобто погашена.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 30 травня 2018 року у справі № 750/8676/15, провадження № 14-79 цс 18, від 04 липня 2018 року у справі № 61/12665/14, провадження № 14-134 цс 18.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 лютого 2022 року в справі № 344/17498/20 (провадження № 61-17813 св 21) зазначено, що: «встановивши, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за кредитним договором шляхом повного виконання судового рішення про дострокове стягнення з нього всієї суми заборгованості за цим договором, суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що зобов`язання за кредитним договором припинилися на підставі статті 599 ЦК України 26 жовтня 2020 року, тобто в день остаточного погашення заборгованості, стягнутої судовим рішенням. […] Оскільки основне зобов`язання припинилося виконанням 26 жовтня 2020 року, також обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про визнання припиненою з 26 жовтня 2020 року іпотеки […]. У справі, яка переглядається, банк не визнавав факт закінчення строку дії кредитного договору та продовжував здійснювати нараховування відсотків і пені. Обумовлене частиною другою статті 625 ЦК України право банк не реалізував. Матеріали справи не містять доказів пред`явлення кредитором вимог до позичальника відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Кредитор має право порушувати питання про стягнення з ОСОБА_1 коштів на підставі статті 625 ЦК України за період невиконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 листопада 2015 року у справі № 569/3151/15-ц. Однак таке право кредитора виникає в силу закону, а не договору. Визнання судами у цій справі припиненими зобов`язань за кредитним договором та іпотеки за іпотечним договором не припинило правовідносин сторін кредитного договору і не припинило зобов`язання в цілому та не позбавило кредитора права на отримання сум, визначених статтею 625 ЦК України, однак вказані правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу закону, а не договору, тоді як договірні зобов`язання є припиненими, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254 цс 19)».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Одеського апеляційного суду від 21 червня 2022 року у справі № 2/1519/5986/11 за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів, такими, що не підлягають виконанню по цивільній справі за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлено, що ОСОБА_1 непогашена заборгованість за виконавчими листами в повному обсязі - на загальну суму 420 993, 20 грн. відсутні підстави вважати, що відповідачами зобов`язання не виконано, тому виконавчий лист №2/1519/5986/11, виданий 26.11.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси на виконання рішення від 25 червня 2012 року, відповідно до якого вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №00019R41 від 20.06.2008 року, підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із добровільним виконання рішення суду.

Дане рішення суду набрало чинності і має преюдиційне значення для даної справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що основне зобов`язання (за кредитним договором) припинилося виконанням, тому є припиненою іпотека, яка має похідний характер від основного зобов`язання, а запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження квартири, що була предметом іпотеки, підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог п.п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору при подачі позову у розмірі 2 724 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Попова Олена Анатоліївна задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством «МТБ Банк» за кредитним договором № 00019R41 від 20 червня 2008 року.

??? Визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 20 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Муль Н.С. зареестрованим в реєстрі за № 749, укладеного між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «МТБ Банк»), як іпотекодержателем та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем.

??? Скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження квартири, за адресою АДРЕСА_1 . (реєстраційний номер обтяження: 7425761).

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2 724 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Верховного Суду.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді П.Я. Ігнатенко

О.М. Полікарпова

Повний текст постанови складено 16 лютого 2023 року.