ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 701/482/22
Провадження № 22-ц/821/69/23
Категорія: 305010900

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заболотнього Владислава Михайловича на рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2022 року (ухваленого під головуванням судді Костенка А.І. в приміщенні Маньківського районного суду Черкаської області) у справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

09 серпня 2022 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулося доМаньківського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказував, що 19 березня 2018 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_3 був укладений Договір добровільного страхування № 245002/4098/0003385 (далі - Договір страхування), предметом якого є страхування транспортного засобу «AUDI АЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

07 жовтня 2019 року на а/д М-05 Київ-Одеса 153 км, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «HONDA ACCORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Постановою Святошинського районного суду міста Київ № 759/18939/19 від 22 жовтня 2019 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 .

Згідно Звіту № 14868 від 22 жовтня 2019 року вартість відновлювального ремонту складає: 500 376,05 грн.

ПрАТ «СК «УНІКА», на підставі страхового Акту, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 268 768,98 грн., шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 126540 від 18 грудня 2019 року.

Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, ПрАТ «СК «УНІКА» (позивач) набув права зворотньої вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за полісом АО/5841778 (страхова сума по майну 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн.),

Відповідно до Ухвали Господарського суду міста Києва № 910/5293/20 від 16.07.2020 року ТДВ «СК «Альфа- Гарант» після відкриття провадження у справі 28.04.2020 року було здійснено відшкодування шкоди, за позовними вимогами ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі ліміту відповідальності 99 000,00 грн., що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

В зв`язку з вищевикладеним, ПрАТ «СК «УНІКА» звернулося до суду із відповідним позовом та просило постановити судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на свою користь завдані збитки в розмірі 170 768,98 грн. (страхове відшкодування - зобов`язання ТДВ «СК «Альфа-Гарант» = (268 768,98грн. 99 000,00 грн.) = 170 768,98грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2022 року позовні вимоги - задоволено.

Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь приватного акціонерноготовариства «Страхова компанія «Уніка» шкоду, завданувнаслідок ДТП в сумі 170 768,98 грн.

Стягнутоіз ОСОБА_1 на користь приватного акціонерноготовариства «Страхова компанія «Уніка» судовийзбір в сумі 2561,53 грн.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки позивачем було сплачено страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 268 768,98 грн., а цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», яке у свою чергу здійснило на користь позивача виплату страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн., тому сума невідшкодованих збитків у розмірі 170 768,98 грн. є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 06 грудня 2022 року, представник ОСОБА_1 адвокат Заболотній В.М.,вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2022 рокута ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Уніка» відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення не врахував, що вобгрунтуваннязаявленого позову в якості доказу суми спричинених внаслідок ДТП збитківпокладено Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, який складено не у відповідності до вимог законодавства. Зокрема, даний звіт не підписано оцінювачем та не скріплено печаткою і підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Також скаржник вказує, що доданий до справи Акт огляду колісного транспортного засобу від 15 жовтня 2019 року не містить відомостей про особу, яка його склала.

Таким чином, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, зазначені докази є недопустимими та не могли братися судом до уваги при оцінці предмету та підстав позову.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

19 березня 2018 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_3 був укладений Договір добровільного страхування № 245002/4098/0003385, предметом якого є страхування транспортного засобу «AUDI АЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 13).

07.10.2019 року на а/д М-05 Київ-Одеса 153 км, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу «HONDA ACCORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки поліції № 827383 та постанови Святошинського районного суду міста Київ № 759/18939/19 від 22.10.2019 року, винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 (а.с. 9-12, 53-54).

Згідно Звіту № 14868 від 25.11.2019 року вартість відновлювального ремонтуавтомобіля складає: 500 376,05 грн.

ПрАТ «СК «УНІКА», на підставі страхового Акту №00321359 від 17.12.2019 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 268 768,98 грн.шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 126540 від 18.12.2019 року (а.с. 51).

Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування, ПрАТ «СК «УНІКА» (позивач) набув права зворотньої вимоги до страховика винної особи (відповідача у справі) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за полісом АО/5841778 (страхова сума по майну 100000,00 грн., франшиза 2000,00 грн.).

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва № 910/5293/20 від 16.07.2020 року ТДВ «СК «Альфа- Гарант» після відкриття провадження у справі 28.04.2020 року було здійснено відшкодування шкоди, за позовними вимогами ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі ліміту відповідальності 99 000,00 грн. (а.с. 55-57). Відповідач повинен сплатити ПрАТ «СК «УНІКА» різницю між фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна внаслідок дій винної в даній ДТП особи, та сумою, що підлягає сплаті ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (268 768,98грн., 99 000,00 грн.) = 170 768,98грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «VarelaAssalinocontrelePortugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. З рештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Заболотнього В.М.не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статей 3, 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку Страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За правилами ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-якідані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази,що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до висновку, що подані представником позивача докази є достовірнимита достатніми, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування і надають можливість дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленомустаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та,що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

На підтвердження обґрунтованості позовних вимог та розміру відшкодування шкоди в сумі 170 768,98грн. ПрАТ «СК «Уніка» надало суду Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №245002/4098/0003385 від 19.03.2018 року; відомості про ДТП, яка мала місце 07.10.2019 року; Акт огляду колісного транспортного засобу від 15.10.2019 року; Звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 14868 від 25.11.2019 року; заяву про подію, що має ознаки страхового випадку; страховий акт №00321359 від 17.12.2019 року; платіжне доручення №126540 від 18 грудня 2019 року про виплату страхового відшкодування у розмірі 268 768,98грн.

В свою чергу, відповідач та його представниксвої заперечення та доводи щодо наданих позивачем доказів не підтвердили належними засобами доказування.

Зокрема, посилаючись на недопустимість наданого позивачем Звіту,відповідач не заявляв будь-яких клопотань (заяв) про проведення експертизи з метою визначення вартості матеріального збитку та ставлячи під сумнів достовірність даного доказу, не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на витребування оригіналу даного документу та його безпосередній огляд в судовому засіданні.

Доводи скаржника про те, що оскільки транспортний засіб знищено, тому проведення судової експертизи з визначення вартості матеріального збитку є неможливим, є такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства, оскільки суд може призначити проведення відповідної експертизи без огляду транспортного засобу за наявними у справі матеріалами.

Апеляційний суд звертає увагу, що наданий звіт про визначення вартості матеріального збитку містить інформацію про предмет доказування та не одержаний з порушенням закону.

Так, звіт про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 14868 від 25.11.2019 року за своїм правовим характером є звітом про оцінку майна, вимоги до якого встановлюються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III).

Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас, апеляційний суд констатує, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Таким чином, звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик (у випадках, передбаченихстаттею 41цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 30 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`унормовано, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів звертає увагу, що ПрАТ «СК «Уніка», перевіривши правильність здійснених розрахунків у Звіті про визначення вартості матеріального збитку, склала страховий акт №00321359 від 17.12.2019 року, на підставі якого потерпілій стороні ( ОСОБА_3 ) згідно платіжного доручення №126540 від 18 грудня 2019 року було перераховано страхове відшкодування у розмірі 268 768,98грн.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , була застрахована у ТДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за полісом АО/5841778, якою було здійснено відшкодування шкоди ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі ліміту відповідальності 99 000,00 грн., тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «УНІКА» різниці між фактичним розміром шкоди, яка була заподіяна внаслідок дій винної в даній ДТП особи, та сумою, сплаченою ТДВ «СК «Альфа-Гарант» (268 768,98грн. 99 000,00 грн.) = 170 768,98грн.

Інших обґрунтованих доводів щодо того, що оцінювачем було порушено методику чи порядок проведення дослідження не наведено. Будь-яких обґрунтованих доказів, що спростовують вказану у звіті суму також не надано.

З огляду на предмет спору та встановлені судом факти, перевіривши доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_4 адвоката ЗаболотньогоВ.М., апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно їх дослідив, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм матеріального та процесуального законодавства при розгляді справи не допустив.

Фактично, доводи апеляційної скарги скаржників є аналогічними тим аргументам, що викладені у відзиві на позовну заяву, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Слід зауважити, що суд першої інстанції під час встановлення обставин справи, посилаючись на ухвалу Господарського суду міста Києва № 910/5293/20 від 16.07.2020 року, допустив помилку в розмірі відшкодування шкоди ТДВ «СК «Альфа- Гарант», вказавши 99 000 грн.

Згідно вказаної ухвали суду, ТДВ «СК «Альфа- Гарант» було здійснено відшкодування шкоди, за позовними вимогами ПрАТ «СК «УНІКА» в розмірі ліміту відповідальності 98 000,00 грн. ( за мінусом франшизи 2000 грн.) (а.с. 55-57).

Апеляційний суд зауважує, що дана помилка є технічною та не впливає на вирішення справи по суті, оскільки згідно розрахунку позовних вимог 268 768,98грн., 98 000,00 грн.) = 170 768,98грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, прийнявши до уваги, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для скасування рішення не має, а тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ЗаболотньогоВ.М. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення в апеляційній інстанції, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Заболотнього Владислава Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 07 листопада 2022 року у справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук