Справа № 347/2175/22
Провадження № 2-о/347/8/23
У Х В А Л А

Іменем України

(Закриття провадження у справі)

25 січня 2023 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

з участю:

секретаря с/з Рибчук Х. Д.,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Косівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про встановлення юридичного факту,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 , звернулася в суд з заявою про встановлення юридичного факту, а саме польської національності свого дідуся ОСОБА_2 , матері ОСОБА_3 , та її ОСОБА_4 . Заява обґрунтована тим, що і мама заявника, і її дід по лінії матері були польської національності. Вказаний факт підтверджується документами, з архівів КДБ анкетою арештованого на ім`я ОСОБА_5 та членів його сім`ї. Щоб уникнути переслідування зі сторони тодішньої влади на території України, її дідусь та мама приховували свою належність до польської національності, а тому і в свідоцтві матері, та свідоцтві заявника невірно зазначена інша національність. На даний час виникла необхідність привести в порядок всі документи та вказати правдиву власну національність. У зв`язку з цим, заявник зверталася до Косівського відділу РАЦС, однак їй було відмовлено, та роз`яснено право оскарження відмови до суду. Проте, заявник звернулась до Косівського районного суду, в порядку окремого провадження, та просить встановити факт польської національності, та зобов`язати заінтересовану особу внести зміни до правовстановлюючих документів із зазначенням належності до польської національності.

Перевіривши заяву ОСОБА_1 , дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України від 31 грудня 1991 року № 24 "Про порядок зміни громадянами України національності", відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

Чинним законодавством України не передбачено зазначення в актових записах цивільного стану та свідоцтвах про державну реєстрацію актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) національності батьків дитини чи осіб, які вступають у шлюб. Тим самим забезпечується рівність усіх незалежно від національності чи етнічного походження, а також право особи вільно обирати та відновлювати національність, як це передбачено статтею 11 Закону України "Про національні меншини в Україні". Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі статтею 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу, та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах про ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема, незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону "Про національні меншини в Україні". Національна належність особи, таким чином, є актом її особистого самовизначення і жодним чином не впливає на публічно-правові відносини такої особи з державою. Фіксація факту національності особи в документі, що її посвідчує, чи в актових записах громадянського стану створила б перешкоду вільному обранню чи відновленню національності, оскільки поставила б таке обрання чи відновлення у залежність від рішення державного органу.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 398/4017/18 (провадження № 14-215цс19) та постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 337/5247/19 (провадження № 61-9090св20), від 25 березня 2020 року у справі № 229/2823/19 (провадження № 61-22368св19), від 18 березня 2020 року у справі № 761/36561/19 (провадження № 61-21818св19).

Таким чином встановлені в Україні процедури не передбачають ідентифікацію національності своїх громадян, зокрема вказівки про національність у актових записах про народження чи інших особистих документах, виданих державою.

Отже, норми ЦПК України не передбачають можливості розгляду заяв про встановлення факту належності особи до певної національності, оскільки заявник просить встановити факт неправильності даних, викладених в актових записах (а саме національності), а крім того, заявник просить суд зобов`язати заінтересовану особу по даній справі внести зміни до відповідних актових записів.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Вважаю, що до переліку, визначеному у частині першій ст. 315 ЦПК України, юридичний факт, який просить встановити заявник, не відноситься.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відмова органу державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актового запису цивільного стану може бути оскаржена до суду.

При цьому, суд роз`яснює, що заявник не позбавлена права оскаржити відмову Косівського відділу РАЦС в судовому порядку. Справи про оскарження рішень органів реєстрації актів цивільного стану відносяться до компетенції адміністративних судів.

Таким чином, керуючись п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі закриття провадження у справі.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, слід закрити та повернути заявнику судовий збір у розмірі 496, 20 грн. згідно квитанції №46 від 23.11.2022 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 19, 247, 258-260, 263, 268, 272-273, 293, 315, 351-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Косівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківської області Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про встановлення юридичного факту,- закрити.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496 гривень 20 копійок згідно квитанції №46 від 23.11.2022 року.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 25 січня 2023 року.

Суддя Ю. С. Кіцула