КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/427/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушиній І.В.

за участю: представника позивача Кошарського О.В.

представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Олейнік Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кошарського Олега Володимировича на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року, постановлену під головуванням судді Солом`янського районного суду м. Києва Оксюти Т.Г.,

у цивільній справі №760/14091/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС ЮРОП», Державного підприємства «Сетам», Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконним та скасування наказу в частині акта, визнання права власності на транспортний засіб та витребування майна,-

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «МАКС ЮРОП», Державного підприємства «Сетам», Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) за результатами розгляду якого просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 № 0804/3 від 08 квітня 2022 року про примусове відчуження майна в частині проведення примусового відчуження транспортного засобу DAF ХF 95.430, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, та акт про примусове відчуження або вилучення майна від 12 квітня 2022 року;

- визнати за позивачем право власності на транспортний засіб марки DAF ХF 95.430, 2006 року випуску, тип: спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, білого кольору, та витребувати вказаний транспортний засіб з чужого незаконного володіння на користь позивача у військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу в частині та акта, визнання права власності на транспортний засіб та витребування майна відмовлено.

Роз`яснено позивачу право на звернення до Окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, Кошарський О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказуючи, що в рамках виконавчого провадження № 59228700 щодо стягнення з ТОВ «БІАГРІС» та ПП «ЗУМ-1» на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу у сумі 535 411 грн. 09 коп., на підставі наказу в/ч НОМЕР_1 № 0804/3 від 08 квітня 2022 року та акту від 12 квітня 2022 року, відбулося примусове відчуження на користь вищевказаної в/ч транспортного засобу DAF ХF 95.430, 2006 року випуску, який належить позивачу на праві власності. При цьому, позивач не є боржником у вищевказаному виконавчому провадженні. Зазначене свідчить про порушення майнових прав позивача, а відтак, дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

11 січня 2023 року від АТ КБ «ПриватБанк» на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що банк не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду, без змін. Зазначаючи, що даний спір виник щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень при примусовому відчуженні майна фізичної особи в умовах воєнного стану. Такий спір є публічно-правовим, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень виступає щодо позивача не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як суб`єкт, що законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою інших суб`єктів. Таким чином, оскільки позовні вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень пред`явлені позивачем в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, згідно положень КАС України, вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Кошарський О.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Представники відповідачів: ДП «Сетам», Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), в/ч НОМЕР_1 про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку в судове засідання не з`явилися, поважність причин неявки суду не повідомили.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, направивши клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Враховуючи наведене, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про витребування майна, пред`явлені позивачем в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, а відтак, згідно положень КАС України вказаний спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та предметно підсудний Окружному адміністративному суду.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певнасправа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до положень ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, трудових, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та (або) інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним з критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

Згідно ч.1-2 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно ч. 3 ст. 19 КАС України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17 (провадження № 11-870апп18) та від 05 червня 2019 року у справі № 234/14372/16-ц (провадження № 14-140цс19).

Крім того, згідно висновку викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15 (провадження № 11-192апп18) участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 № 0804/3 від 08 квітня 2022 року в частині проведення примусового відчуження транспортного засобу (тягача) DAF ХF 95.430, 2006 року випуску та визнати за ним право власності на вищевказаний транспортний засіб.

Як на підставу для задоволення позовних вимог, позивач вказував на те, що належний йому на праві власності транспортний засіб (тягач) DAF ХF 95.430, 2006 року випуску, було примусово відчужено у межах виконавчого провадження № 59228700, за яким боржником він не являється.

Отже, характер спірних правовідносин вказує на порушення майнового права позивача, а не оскарження дій суб`єкта владних повноважень, як помилково вважав суд першої інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки не врахував, що позовні вимоги ОСОБА_1 , не пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, а пов`язані із захистом майнових прав останнього, а тому такий спір необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства.

Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а відтак, підлягає скасуванню з подальшим направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо вимоги скаржника про розподіл судових витрат, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 530/1731/16-ц зроблено такий висновок, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

За таких обставин, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом оскаржуваної ухвали у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалить остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372,374, 379, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кошарського Олега Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текс складено 03 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: