РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

08.08.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділу "Служба у справах дітей" Франківського району Управління "Служба у справах дітей" Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні внука, -

встановив:

Позивачі звернулися в суд з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні внука. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що їх дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . У їх дочки був чоловік ОСОБА_3 з яким вони проживали у цивільному шлюбі, від спільного проживання у них є син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що дітей у них більше немає, і після смерті їх дочки - ОСОБА_4 , вони більшість свого часу проводили із онуком ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_3 , їх колишній зять, близько місяця, як чинить перешкоди у спілкуванні із онуком. Конфлікт виник на підґрунті того, що вони замовили пам`ятник дочці, а відповідач вимагає, щоб вони здійснили напис на пам`ятнику на російській мові, а вони, позивачі, йому в цьому відмовили з категоричній формі. Відтак, відповідач забрав їх малолітнього онука і з тих пір вони його більше не бачили. З приводу даного питання позивачка зверталась до Відділу «Служба у справах дітей» Франківського району Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, однак таке звернення бажаного результату не дало. Відтак, просить задоволити позов та усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні з їх онуком.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 05.05.2023 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08.08.2023р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в даному судовому засіданні.

В судове засідання учасники судового процесу не прибули, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивачі та представник третьої особи, кожен коремо, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задоволити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04 березня 1994 року відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів, позивачі є батьками гр. ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 24 ргрудня 2021 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 27 років.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №5 від 21 березня 2023 року, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір"ю малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно цього ж витягу, батьком дитини значиться відповідач ОСОБА_3 .

Відтак, даними документами підтверджується факт родинного зв"язку позивачів з малолітньою дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є відповідач.

Зокрема, даними документами підтверджується те, що позивачі є бабою та дідом малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по лінії його матері - своєї померлої доньки.

Позивачі стверджують, що відповідач чинить їм перешкоди у спілкуванні з їх онуком.

В матеріалах цивільної справи міститься заява та відповідь щодо звернення позивачки до Відділу "Служба у справах дітей" Франківського району Управління "Служба у справах дітей" Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради щодо відсутності спілкування з дитиною.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Ст.263 СК України визначено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

В свою чергу, ч.1 ст.159 цього кодексу зазначає, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба та дід мають право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

Суд вважає, що між бабою та дідом, які проживають окремо, і дитиною, їх онуком, повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дітей з бабою та дідом, служитиме задоволенню життєво важливих потреб дитини.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108).

Для спростування доводів позову відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, жодних належних і допустимих доказів, визначених законом, суду не представив.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Відповідно до ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Абз. 4 п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між сторонами, така ситуація в їх особистих відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини.

На підставі викаденого, керуючись ст. ст. 3, 10, 81, 89, 223, 258, 259, 263, 265, 280 - 287 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділу "Служба у справах дітей" Франківського району Управління "Служба у справах дітей" Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні внука - задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) не чинити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) перешкоди у спілкуванні з їх малолітнім онуком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов"язати Відділ "Служба у справах дітей" Франківського району Управління "Служба у справах дітей" Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (юридична адреса: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, буд.85, ) вирішити питання про встановлення порядку участі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) у вихованні та спілкуванні з малолітнім онуком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з відповідним графіком систематичних побачень та можливості спільного відпочинку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач 1: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

Позивач 2: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ "Служба у справах дітей" Франківського району Управління "Служба у справах дітей" Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, юридична адреса: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, буд.85, .

Суддя В. Кузь