ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/632/23 Справа № 932/2877/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашова І.А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2022 року

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2021 року АТ «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету - заяву № б/н від 07 липня 2006 року.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 17 березня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 16 271, 60 грн., та складається з наступного: 13 053, 25 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 3 218, 35 грн. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2022 року у задоволенні позову АТ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю достатніх підстав для задоволення позову виходячи із необґрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки тіло кредиту і прострочене тіло кредиту не є тотожними поняттями. Враховуючи відсутність інформації про розмір процентів, тоді як Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку не є складовою кредитного договору, немає правових підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами у розмірі 3 218, 35 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що залишаючи без задоволення вимоги про стягнення заборгованості за користування кредитом, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що всі умови кредитного договору були зазначені у підписаній відповідачем заяві. Таким чином, всі умови кредитного договору вважають узгодженими та такими, що підлягають до виконання в примусовому порядку шляхом стягнення коштів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 липня 2006 року ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок у АТ КБ «ПриватБанк».

На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано копію заяви позичальника ОСОБА_1 від 07 липня 2006 року, за змістом якої останній було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту у розмірі 2 000,00 грн. з базовою процентною ставкою 3% в місяць (36% річних) з розрахунку 360 днів у році (а.с. 39).

Для користування кредитними коштами відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 на яку встановлено кредитний ліміт, остання за № 2455321 від 25 січня 2016 року терміном дії до 12/19.

З копії виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що протягом 2006-2018 років надані позивачем грошові кошти відповідач використовував на власні потреби (зняття готівки, придбання товарів, поповнення мобільного телефону, оплата за послуги та інш.), шляхом здійснення відповідних операцій за допомогою банківських карток.

Із розрахунку заборгованості та наданої виписки також вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Згідно з наданим АТ КБ «ПриватБанк» розрахунком, у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 березня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 16 271, 60 грн.

Позивач, обґрунтовуючи необхідність задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими тілом та процентами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором та підписаної сторонами заяви, посилається на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Умови та правила надання банківських послуг банку, які долучені до справи, не можуть визнаватись як складова частина кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки вони не містять ані дати їх складання, ані підпису позичальника, чи будь-якої іншої ознаки, яка б могла дозволити встановити факт обізнаності позичальника саме із цими умовами та тарифами на момент підписання заяви.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, встановивши укладення між сторонами кредитного договору 07 липня 2006 року та отримання за його умовами грошових коштів позичальником, які належним чином повернуті банку не були, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за вказаним договором станом на 17 березня 2021 року у загальному розмірі 13 265,29 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 13 053,25 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 212,04 грн., що нараховані в межах строку кредитування по 31 серпня 2014 року.

Розмір вказаної вище заборгованості підтверджується представленими позивачем розрахунком заборгованості та не спростований відповідачем, а також випискою з особового рахунку, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 4-28, 29-42).

Підстави для стягнення заборгованості по процентам за межами строку кредитування тобто з 01 серпня 2014 року відсутні. Доказів видачі відповідачу за умовами кредитного договору додаткових карток з іншим строком дії, укладення додаткових угод, тощо, суду не представлено.

Долучені до матеріалів справи довідка банку про видачу відповідачу банківських карток та довідка про зміну кредитного ліміту - не відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містять реєстраційного номеру, дати оформлення довідок, найменування посади та прізвища особи, що видала вказані довідки (а.с. 43,44).

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться у матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 липня 2006 року шляхом підписання заяви позичальника.

Згідно приведеного банком розрахунку заборгованості, категорія заборгованість за простроченим тілом кредиту частково сформована за рахунок процентів, що зараховані банком для погашення за рахунок кредиту, тобто не є тілом кредиту, що фактично отримане відповідачем. Таким чином, позивачем безпідставно збільшена заборгованість по тілу кредиту за період з 19 липня 2015 року по 30 вересня 2019 року за рахунок кредитних коштів графа «Відсотки погашені за рахунок кредиту» на загальну суму 30 139,82 грн.(231,81+250,68+317,91+7454,16+273,38+260,18+264,14+252,20+252,36+286,70+288,22+145,57+368,51+289,76+347,93+310,28+307,05+317,44+341,99+318,70+373,37+486,74+839,72+439,83+612,43+492,45+492,35+520,28+506,36+522,70+530,83+489,13+875,26+553,77+587,87+564,65+567,8+558,49+989,62+565,99+537,15+537,46+531,34+562,15+785,55+504,65+517,91+655,25+770,34+795,77).

З урахуванням вищезазначеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, враховуючи, що банком надано суду заяву позичальника від 07 липня 2006 року, яка підписана сторонами та містить погоджені умови, зокрема, щодо розміру процентів за користування кредитом на рівні 3% на місяць, - колегія дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та процентам за користування кредитом за період з 07 липня 2006 року (початок формування заборгованості по процентам згідно розрахунку) по 29 серпня 2014 року за ставкою, що погоджена сторонами (36% річних) у розмірі 13 265,29 грн., а саме заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13 053,25 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 212,04 грн., тоді як відповідач добровільно сплатив значно більшу суму, ніж сума, що була визначена позивачем до стягнення, як заборгованість за наданим кредитом (а.с. 4-28, 29-42).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості за невиконане грошове зобов`язання, однак залишив поза увагою погодження між сторонами сплати позичальником процентів за користування кредитом. Помилкове посилання суду першої інстанції на відсутність погодження між сторонами умов про сплату процентів за користування кредитом не вплинуло на правильне вирішення позову та відмову у позові, оскільки не допускається скасування рішення суду з формальних підстав.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова