ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2116/23 Справа № 200/1528/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В. І. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Піменової М.В.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2021року, головуючий у суді першої інстанції Цитульський В.І.,

В С Т А Н О В И В:

01 лютого 2016року ОСОБА_1 подав позов до Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» - Товариства в якому виклав вимоги про зобов`язання Товариства поновити газопостачання в будинку АДРЕСА_1 і заборону такого відключення в подальшому.

Існування таких вимог ОСОБА_1 пов`язував із неналежним виконанням з боку працівників Товариства своїх обов`язків, які безпідставно за надуманим поводом, через витік газу якого не було, відключили газопостачання в будинку і відмовлялися поновити газопостачання без оплати за спожитий газ всіма споживачами.

ОСОБА_1 в позовній заяві вказував на те, що в результаті таких неправомірних дій ним було зайво сплачено Товариству 3202,20грн, які останній визначив як матеріальна шкода, яка підлягає відшкодуванню; також стверджував що через такі дії йому спричинена моральна шкода, яку він вимагав відшкодувати за рахунок Товариства в розмірі 5000,00грн.

В уточненому позові від 24 лютого 2016року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, вимагав визнати неправомірною припинення газопостачання в будинку АДРЕСА_1 , що мало місце 18 січня 2016року і визначив розмір моральної шкоди в сумі 5000,00грн та 300,00грн за кожен день з моменту звернення в суд і до ухвалення рішення у справі. Також заявник вимагав визнати неправомірними дії Товариства щодо відмови у розгляді скарги позивача від 20 січня 2016року і запиту про надання інформації від 03 лютого 2016року, вбачав в таких діях спричинення йому моральної шкоди в загальному розмірі 4000,00грн, яку просив відшкодувати за рахунок відповідача /том І а.с.58/; в заяві від 22 березня 2016року ОСОБА_1 окрім попередньо визначених вимог розмір моральної шкоди за відмову розглядати скарги визначив в сумі 6000,00грн також доповнив позов вимогою про стягнення разом із сумою матеріальної шкоди в розмірі 3202,20грн ще й моральної шкоди в розмірі 1000,00грн та 50,00грн за кожен день з моменту звернення в суд і до ухвалення рішення у справі /том І а.с.89-90/.

В уточненому позові від 23 травня 2016року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, окрім попередньо визначених вимог до Товариства, заявив вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» з якого вимагав стягнути моральну шкоди за відмову розглядати скаргу від 07 квітня 2016року в розмірі 2000,00грн; також заявив вимогу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення разом із сумою матеріальної шкоди в розмірі 3202,20грн ще й моральну шкоду в збільшеному розмірі 4200,00грн та 50,00грн за кожен день з моменту звернення в суд і до ухвалення рішення у справі /том І а.с.177-181/.

В уточненій позовній заяві від 15 серпня 2016року ОСОБА_1 доповнив позов та вимагав також визнати протиправними Журнал прийому аварійних заявок № 6, Акт № 78 від 18 січня 2016року, Заявку № 873 від 18 січня 2016року, Наряд-допуск № 11 від 18 січня 2016року, лист Товариства № 5093 від 10 червня 2016року, Акт від 08 червня 2016року та Акт № 202 від 09 червня 2016року /том ІІ а.с.11-12/.

28 червня 2021року ОСОБА_1 уточнив свій позов, фактично відмовився від позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та у позові до Товариства вимагав визнати неправомірним відключення газопостачання 18 січня 2016року в квартирі АДРЕСА_2 і зобов`язати Товариство поновити газопостачання і стягнути з Товариства моральну шкоду в розмірі 100000,00грн /том ІІІ а.с.221, 222/.

У відзиві на позов, Товариство заперечило вимоги позивача з тих підстав, що дії працівників Товариства були продиктовані вимогами чинного законодавства до безпеки систем газопостачання і підставою для припинення газопостачання було звернення на телефонну лінію аварійно-диспетчерської служби і аварійною бригадою було виявлено витік газу. В подальшому не підключення газопостачання відповідач пов`язував із тим, що чинним законодавством забороняється пуск газу в газопровід, якщо не перевірені оглядом його цілісність, справність газового обладнання і не проведене контрольне опресовування, а без доступу до квартир АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 цього будинку, таку перевірку здійснити не виявляться можливим.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року рішення залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 16 березня 2020 року касаційну скаргу позивача задоволено частково рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 червня 2019 року скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2021року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що обставини які слугували причиною для припинення газопостачання в будинку АДРЕСА_1 в ході судового розгляду не спростовані належними і допустимими доказами.

Також, згідно висновків суду, дії самого позивача, котрий відмовляв працівникам Товариства у доступі до систем газопостачання, котрі знаходяться в належній ОСОБА_1 квартирі, стали перешкодою для відновлення в квартирі газопостачання.

З рішенням суду позивач не погодився, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловив вимогу про скасування рішення і задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що безпідставно судом не взято до уваги покази свідків про відсутність запаху газу в будинку АДРЕСА_1 станом на 18 січня 2016року, і не було їх звернення до Товариства з питань витоку газу, та суд не врахував відповідні акти за підписами жильців цього будинку.

В обґрунтування скарги заявник посилався також на обставини щодо неправомірності відключення газопостачання в будинку АДРЕСА_1 викладені в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017року.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягала також в тому, що судом порушені норми процесуального права, оскільки не ґрунтувалася на законі вимога суду про уточнення позовних вимог і позивач 28 червня 2021року уточнив позов під впливом, на вимогу суду; також суд безпідставно відмовив у відкладенні судового розгляду відповідачу чим були порушені і його права.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності позивача ОСОБА_1 явка якого є необов`язковою, повідомленого завчасно про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, також за відсутності відповідача Товариства, від якого надійшло письмове клопотання про розгляд справи без нього, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Місце проживання ОСОБА_1 станом на 11 грудня 2015року було зареєстровано в квартирі АДРЕСА_5 та останній на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 1995року став власником квартири АДРЕСА_2 /том І а.с.41-42/ за якою станом на 10 грудня 2015року по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковувалась заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 3202,2грн /том І а.с.43/.

В акті № 78 від 18 січня 2016року йшлося про відключення газопостачання до квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 в спосіб встановлення заглушки у відповідності до наряду-допуску № 11 від 18 січня 2016року по причині не герметичності системи, про що майстром і двома слюсарями складений інший акт № 6 від 18 січня 2016року /том І а.с.18, 19, 21-24/.

Журнал № 6 прийому аварійних заявок під порядковим номером 873 та сама заява № 873 від 18 січня 2016року містять дані про виїзд бригади 18 січня 2016 року за адресом будинок АДРЕСА_1 в зв`язку з запахом газу на вулиці. В цьому ж журналі зроблена відмітка наступного змісту: «усунуто витік газу на контрольній гайці з зірваним різьбленням введення в під`їзд. Необхідна заміна контрольної гайки. Накладено бандаж з шини і гуми. Даний інструктаж» /том І а.с.25-27, 123/.

В скарзі адресованій Товариству від 20 січня 2016року ОСОБА_1 повідомляв про сплату заборгованості за послуги з газопостачання в квартирі АДРЕСА_2 і вимагав підключити газопостачання /том І а.с.45/; іншу скаргу ідентичного змісту ОСОБА_1 адресував Товариству 20 лютого 2016року /том І а.с.88/.

У відповіді Товариства від 28 січня 2016року на звернення ОСОБА_1 йдеться про те, що 18 січня 2016року газопостачання стояків квартир в будинку АДРЕСА_1 припинено з причин витоку газу і через відсутність доступу до окремих квартир для усунення негерметичності газопроводу та запобігання виникненню аварійних ситуацій газопостачання не було відновлено /том І а.с.111/.

В Акті довільної форми за підписом дев`яти жильців будинку АДРЕСА_1 повідомляється про відсутність запаху і витоку газу в будинку 18 січня 2016року /том І а.с.49/; інший акт за квітень 2016року за підписом десяти жильців будинку АДРЕСА_1 містить відомості про те, що працівники Товариства після відключення газу ніяких робіт в квартирах, під`їзді чи на вулиці не проводили, та з лютого по квітень в під`їзд будинку не заходили і газ не підключали; така ж інформація зазначена і в заявах жильців будинку АДРЕСА_1 /том І а.с.139, 198, 199/.

Листом від 21 січня 2016 року Товариство повідомило голову Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради та виконавчого директора КВ РЕП Жовтневого району, що 18 січня 2016 року за адресом: будинок АДРЕСА_1 до диспетчерської аварійної служби надійшла заявка про витік газу. Через негерметичність газопроводу без газу залишилися квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 . 31, АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_14 . Відсутній доступ до квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11 не працює автоматика безпеки в квартирі АДРЕСА_14 . Повторний пуск газу буде здійснено після усунення технічних порушень і надання доступу в кожну квартиру /том І а.с.28/.

В іншому листі від 01 лютого 2016 року за № 62/1 йдеться про відсутність доступу до квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , через що в них не здійснювалось обстеження /том І а.с.29/.

У відповіді Товариства від 05 квітня 2016року на звернення ОСОБА_1 повідомляється, що станом на 01 квітня 2016року для відновлення газопостачання в будинку АДРЕСА_1 необхідно мешканцям квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 надати доступ представникам Товариства для обстеження внутрішньобудинкової системи газопостачання квартир /том І а.с.102/.

В акті про не допуск від 08 червня 2016 року Товариство зазначало про те, що позивачем знову не надано доступ його працівникам для обстеження газових приладів та пристроїв в квартирі АДРЕСА_2 /том І а.с.193/.

Інші Акти про не допуск для проведення планового технічного обслуговування від 08 вересня 2016року, від 26 вересня 2016року та від 11 жовтня 2016року, складені Товариством через неможливість планового технічного обслуговування газового обладнання в квартирі АДРЕСА_2 і недопущення до його проведення /том ІІ а.с.74, 75, 76/.

Також питання щодо правомірності дій працівників Товариства по відключенню газопостачання в будинку АДРЕСА_1 було предметом перевірки Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг та згідно відповіді відділу НКРЕКП в Дніпровській області від 17 березня 2016року дії працівників Товариства узгоджувалися з вимогами чинного законодавства та саме Правилами безпеки систем газопостачання України забороняється проводити пуск газу в газопровід, якщо не перевірені оглядом його цілісність, справність газового обладнання і не проведене контрольне опресування /том І а.с.14-16/.

Згідно витягу з рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 12/01-14/06-16 від 24 травня 2016року визнано монопольне становище Товариства на ринку розподілу природного газу протягом 2015року та поточного періоду 2016року і визнано бездіяльність Товариства щодо не відновлення, без об`єктивних причин газопостачання побутовим споживачам будинку АДРЕСА_1 після завершення аварійно-відновних робіт, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку; накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу; і зобов`язано припинити порушення шляхом вчинення протягом десяти днів дій спрямованих на відновлення газопостачання /том І а.с.189-192/.

На виконання рішення колегії № 12/01-14/06-16 від 24 травня 2016року повідомлялось що не дивлячись на те, що працівниками Товариства постійно відвідувався будинок АДРЕСА_1 , залишались письмові повідомлення мешканцям квартир, проводились усні бесіди з мешканцями, і залишались особисті телефони для повідомлення про можливість надання доступу до квартир АДРЕСА_3 і АДРЕСА_4 під час обстеження, та спільного обстеження 08 червня 2016року такий доступ не було забезпечено /том І а.с.196, 197/.

За наслідками розгляду позову ОСОБА_1 до Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дій та стягнення моральної шкоди постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2016року його вимоги задоволено частково. Визнано безпідставними та протиправними Акт № 16 від 19 жовтня 2016року і дію щодо повернення скарги в іншій частині вимог відмовлено /том ІІ а.с.57-59/;

в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2017року визнано протиправними дії Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 24 жовтня 2016року і зобов`язано таке звернення розглянути /том ІІ а.с.60-61/;

в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 березня 2017року визнано протиправними бездіяльність Дніпропетровського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України в частині ненадання відповідей на звернення ОСОБА_1 від 06 червня 2016року, від 17 червня 2016року, від 21 червня 2016року, від 04 липня 2016року, від 11 липня 2016року та 22 липня 2016року і зобов`язано прийняти рішення за такими зверненнями /том ІІ а.с.88-91/;

також постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2017року визнано протиправними дії Управління паливно-енергетичного комплексу та енергозбереження Дніпропетровської обласної державної адміністрації щодо скарг ОСОБА_1 від 14 травня 2016року, 17 жовтня 2016року та 07 листопада 2016року та зобов`язано надати відповіді на ці скарги /том ІІ а.с.62-66/;

в іншій постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017року відмовлено в позові ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити певні дії і стягненні моральної шкоди /том ІІ а.с.143-145/.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2017року частково задоволений позов ОСОБА_1 та зобов`язано Товариство повернути ОСОБА_1 сплачені ним 20 січня 2016року на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 3202,20грн /том ІІ а.с. 105-107/.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції керувався тим, що чинне законодавство покладає саме на споживача послуг з газопостачання обов`язок забезпечити безперешкодний доступ до належних йому приміщень представникам газорозподільного підприємства для проведення технічного обслуговування газового обладнання і перевірки приміщень на загазованість та без зовнішнього огляду і опресування не допускається поновлення газопостачання.

У даній справі сторони не заперечували обставин того, що відповідач 11 жовтня 2016року поновив газопостачання в будинку АДРЕСА_1 в усіх квартирах за винятком квартири АДРЕСА_4 належної позивачу.

Перевіривши оскаржуване рішення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення.

Позивач не заперечував факту припинення газопостачання в будинку АДРЕСА_1 саме 18 січня 2016року, однак стверджував про неправомірність і безпідставність таких дій, наявність зазначених обставини позивач пов`язував із наявністю суперечностей щодо інформації відображеної в заявці на відключення, сумнівне оформлення такої заявки у відповідному журналі, невідповідності проміжку часу необхідного для виконання дій по фактичному припиненню газопостачання і поясненнями жильців цього будинку.

Питання щодо припинення газопостачання на момент виникнення спору було врегульовано Правилами надання населенню послуг з газопостачання - Правила, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999року № 2246 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 476), абзацом другим пункту 6 яких проголошено, що газопостачання на об`єкт припиняється у разі проведення ремонтно-відновлювальних робіт.

Визнання в установленому порядку аварійним станом газорозподільної системи та проведення ремонтно-відновлювальних робіт також є випадком за якого оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання та нормативних документів, що визначають порядок такого припинення в розумінні положень пункту восьмого частини першої глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права підлягали з`ясуванню обставини щодо наявності підстав для припинення газопостачання в квартирі позивача.

Товариство стверджувало про наявність аварії 18 січня 2016року в будинку АДРЕСА_1 про що було повідомлено аварійно-диспетчерську службу, виклик зафіксовано в Журналі № 6 прийому аварійних заявок під порядковим номером 873, та сама заява № 873 від 18 січня 2016року містять дані про виїзд бригади 18 січня 2016 року за адресом будинок АДРЕСА_1 ; здійснена перевірка на загазованість і виявлено місце витоку газу про що складено акт № 78 від 18 січня 2016року.

Наведені докази є свідченням того, що для локалізації та ліквідації аварійної ситуації внутрішньобудинкової системи газопостачання побутового споживача, які могли призвести до нещасного випадку, у відповідності до положень Кодексу газорозподільних систем надійшло повідомлення до аварійно-диспетчерської служби Оператора ГРМ, заява зафіксована в Журналі № 6.

Позивач заперечував правдивість названих документальних доказів посилався на покази свідків жильців вказаного будинку та відповідні акти складені останніми, де вони стверджували про те, що станом на 18 січня 2016року вони не звертались до аварійної служби з питань загазованості чи витоку газу в будинку АДРЕСА_1 , і не відчували жодних запахів, які би вказували на витік газу.

Однак рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві та апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів.

Покази свідків та складені ними акти мають доказове значення для цієї справи, однак не є беззаперечним доказом того, що не було аварії та витоку газу, за умови що Товариство окрім заяви і пояснень працівників керувалося також технічними відомостями щодо зниження тиску в газопроводі.

Визначальним у даній справі є не тільки питання щодо належності і допустимості доказів, але і питання їх достатності, з огляду на що, покази свідків не дають можливості дійти висновку про відсутність обставин щодо безпечного споживання газу побутовими споживачами та їх не можна розцінювати як безспірне підтвердження відсутності витоку газу чи аварійного стану газорозподільної системи.

Пунктом 7 Правил та пунктом 5 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що припинення газопостачання (розподілу природного газу) споживачеві в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв або встановлення інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі.

З наявних у суду матеріалів справи вбачається, що за обставин які склалися Товариство було позбавлене можливості діяти в інший спосіб ніж припинення газопостачання.

Враховуючи ненадання позивачем, доказів того, що витоку газу не було, ключові аргументи, висунуті позивачем в його позові і скарзі, про інші підстави для припинення газопостачання є недоказаними.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що суд сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, роз`яснив позивачу його права та обов`язки щодо надання доказів і сприяв здійсненню його прав та отриманню доказів, а також попереджував про наслідки неподання доказів, встановлені цивільним процесуальним кодексом, однак позивач жодних інших доказів в підтвердження своїх вимог не надав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказують на їх не достатність для вирішення питання про встановлення порушення прав позивача Товариством при припиненні газопостачання, чи щодо підстав такого припинення.

Надалі, не можливість поновлення газопостачання в будинку АДРЕСА_1 Товариство обґрунтовувало тим, що через відсутність доступу до газового обладнання, яке знаходилось в квартирі АДРЕСА_4 цього будинку представники Товариства не могли провести технічне обслуговування, яке Правила безпеки систем газопостачання, затверджені наказом міністерства енергетики та вугільної промисловості України в наказі від 15.05.2015 № 285 Правила БСГ визначають як систему обходів (оглядів), ремонтів, які дають змогу утримувати обладнання в справному стані; при технічному обслуговуванні здійснюються контроль за технічним станом, перевірка на загазованість, виявлення місць витоку газу, очищення, змащення, регулювання та інші операції з утримання працездатності і справності системи газопостачання.

Обмеження доступу для проведення технічного обслуговування до квартири АДРЕСА_2 фіксувалося в листі від 01 лютого 2016року № 62/1, актами від 08 вересня 2016року, від 26 вересня 2016року та від 11 жовтня 2016року.

Пункт 5.10 Правила БСГ покладає на власників житлових приміщень зобов`язання забезпечувати безперешкодний доступ до всіх приміщень будинків представникам газорозподільного підприємства для проведення технічного обслуговування газового обладнання і перевірки приміщень на загазованість.

Всі об`єкти систем газопостачання і газове обладнання перед їх підключенням до діючих газопроводів, а також після ремонту підлягають зовнішньому огляду і опресовуванню повітрям, пуск газу в газопровід без його зовнішнього огляду та контрольного опресовування не допускається /пункт 7.17 глави 7 розділу VІ Правила БСГ/.

Отож, суд оцінив достовірність тверджень позивача і врахував ризик виникнення аварійних ситуацій пов`язаних із недотриманням Правил БСГ в майбутньому, та обґрунтовано виходив з того, що пуск газу в газопровід після ліквідації наслідків витоку газу потребував технічного обстеження та обслуговування внутрішньобудинкових систем газопостачання і дворових газопроводів.

Водночас, стосовно обставин справи спростування презумпції правомірності акту № 78 від 18 січня 2016року, Журналу № 6 прийому аварійних заявок під порядковим номером 873 та самої заяви № 873 від 18 січня 2016року та актів від 08 вересня 2016року, від 26 вересня 2016року та від 11 жовтня 2016року - не було, оскільки їх недійсність прямо законом не встановлена, та ОСОБА_1 не довів обставин на які він посилався в підтвердження позовних вимог.

Та суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно достовірності та доказового значення наданих Товариством доказів та обґрунтовано вважав що зазначені документальні докази є належними письмовими доказами які були вирішальними для розгляду справи.

За недоведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо відсутності витоку газу та існування об`єктивних перешкод для здійснення технічного огляду - дії позивача щодо недопущення фахівців працівників Товариства до обладнання з газопостачання і споживання не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Також не спростовують висновків суду обставини викладені в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2017року в якій зазначено про те, що за результатами перевірки скарги ОСОБА_1 Соборним ВП Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області нібито встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 припинено газопостачання через існуючу заборгованість, оскільки виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які є підставою для звільнення від доказування відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними /ті самі особи або особа/ і об`єктивними /предмет спору, предмет доказування/ межами, за якими обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд обґрунтовано надав надважливе значення обставинам безпеки споживачів послуг з газопостачання.

Суд зауважує, що чинне законодавство не містить таких вимог яким не відповідають по своїй формі та змісту надані Товариством документальні докази та суд не мав жодних причин сумніватися в їх достовірності.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тому судом було забезпечено справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами. Не вбачається порушення справедливого балансу в тому разі, коли самостійні свідомі дії сторони спору призвели до зміни позовних вимог.

Заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог. Позивач беззаперечно мав можливість ознайомитися із матеріалами справи, та саме він несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ним процесуальних дій.

За встановлених обставин сам факт того, що ОСОБА_1 не бажав забезпечувати безперешкодний доступ до газового обладнання представникам газорозподільного підприємства для проведення технічного обслуговування і перевірки приміщень на загазованість призвів до тривалої неможливості позивачем користуватися послугами з газопостачання, і було достатнім для пояснення того, чому інтереси інших споживачів та їх безпека мали поступитися місцем інтересам позивача і мало бути виправданим підключення газопостачання без відповідної перевірки.

Суд не знаходить підстав, щоб дійти іншого висновку в цій справі та цей висновок усуває необхідність розгляду інших наведених сторонами вимог та аргументів.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2021року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 січня 2023 року.

Судді: