Номер провадження: 22-ц/813/5054/23
Справа № 2-202/11
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Долгов Володимир Михайлович

на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», третя особа: державний нотаріус Біляївської нотаріальної контори Одеської області Зезик Вячеслав Андрійович про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки

встановив:

У провадженні Біляївського районного суду Одеської області перебуває вказана вище цивільна справа за позовом ОСОБА_1 та зустрічним позовом АТ «Райффайзен Банк».

02 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну підстав позову, посилаючись на те, що 19 серпня 2015 року нею була подана заява про часткові зміни підстав позовних вимог, з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року. Ця заява аргументована та містить посилання на норми процесуального закону, в редакції, що діяли на момент її подання.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністратиного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпунтку 9 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністратиного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цієї редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Посилаючись на вимоги ч.4 ст. 49 ЦПК України, позивачка вважає, що змінити підстави позову необхідно для захисту її прав у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталися на стадії підготовчого засідання, що встановлено шляхом ознайомлення з матеріалами всієї справи, оскільки виявлено відсутність ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, що є підставою вважати не виконання судом вимог п.3 ч.2 ст. 200 ЦПК України.

Додатково до поважних обставин щодо зміни підстав, на переконання

ОСОБА_1 , також необхідно віднести внесення змін до ЦПК України у зв`язку із зміною кодифікації норм ЦПК України, з урахуванням додатково встановлених доказів, що обґрунтовують зміну підстав позову та не змінюють предмет позовних вимог в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII.

Також позивачка вважає, що постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №2-202/11 фактично встановлено, що Біляївським районним судом Одеської області перехід до судового розгляду справи №2-202/11 по суті не здійснювався. Такі обставини встановлені Верховним Судом, шляхом ознайомлення з матеріалами всієї справи та виявлення відсутності ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року відмовлено в прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну підстав позову.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Долгов В.М. звернулася з апеляційною скаргою у якій просить ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 про зміну підстав позову, що викликано внесенням змін до ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII та необхідністю захисту прав споживача банківських послуг, у зв`язку із зміною фактичних обставин справи задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції безпідставно та лише з формальних підстав відмовлено у прийнятті заяви про зміну підстав позову, та на думку скаржниці, таке рішення не ґрунтується на засадах цивільного судочинства та не відповідає нормам процесуального права.

Окрім обставин, якими обґрунтована заява про зміну предмету позову, скаржниця посилається на те, що після ознайомлення з матеріалами службового розслідування справи проблемного боржника ОСОБА_1 , виникла необхідність у зміні підстав позову, з огляду на те, що саме з документів службового розслідування, позивачці стало відомо про нові обставини, які раніше не були відомі і які суттєво впливають на можливість ефективного захисту її прав у зв`язку з такими обставинами, і про ці обставини представник позивачки вже повідомляв суд, звертаючись 26 травня 2020 року із заявою про зміну підстав позову.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року, у цій справі фактично встановлено, що Біляївським районним судом Одеської області перехід до судового розгляду справи по суті не здійснювався.

Такі обставини були встановлені Верховним Судом шляхом ознайомлення з матеріалами всієї справи та виявлення відсутності ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Правом на відзив на апеляційну скаргу відповідач та третя особа не скористалися.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників скаржниці ОСОБА_1 , адвоката -Долгова В.М. та адвоката - Євценко Р.І., представника відповідача адвоката - Хуторянеця О.В. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала суду відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд виходив з того, що ця справа знаходиться на стадії розгляду по суті після її повернення на новий розгляд до суду першої інстанції, тому відсутні підстави для прийняття заяви позивачки ОСОБА_1 про зміну підстав її позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У пункті 9 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України, у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі N 361/161/13-ц зазначено, що: «відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення».

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 частини другої, частинами третьою, четвертою статті 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. У разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або, якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження, - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/обраних способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не забезпечать чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Як убачається з матеріалів справи рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним кредитний договір кредитний договір від 07 березня 2008 року № 010/2-0-1/08-089 та договір іпотеки від 19 березня 2010 року, що були укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Застосовано правила реституції та зобов`язано сторони повернути в натурі все, що вони одержали на виконання кредитного договору від 07 березня 2018 року. Зобов`язано ПАТ ««Райффайзен Банк Аваль» повернути ОСОБА_1 суму сплачених коштів у розмірі 162 тисячі доларів США. Зобов`язано ОСОБА_1 повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» залишок боргу згідно з кредитним договором, у розмірі еквівалентному 249990,68 доларів США, що складає 1267452,75 грн. станом на 07 березня 2008 року за курсом 5,07 грн. за 1 долар США. У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат (т. 2, а.с. 154-162).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року вказане вище рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 вересня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 3, а.с. 124-126).

Після повернення цієї справи на новий розгляд, ОСОБА_1 реалізувала право внести зміни до підстав позову, шляхом подання 19 серпня 2015 року заяви у порядку ст. 31 ЦПК України (у редакції чинній на час подання цієї заяви) про часткову зміну підстав позову, з урахуванням висновків, викладених в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 (т.3, а.с. 140-156).

У вересні 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося із зустрічною позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки (т.3 а.с.196-252).

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 03 листопада 2015 року, постановленою у відкритому судовому засіданні, прийнято зустрічну позовну заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та об`єднано її з позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору та іпотечного договорів недійсними та стягнення моральної шкоди, із тексту якої, а також протоколу судового засідання від 03 листопада 2015 року, убачається, що це судове рішення прийнято судом за участі сторін, у тому числі представника ОСОБА_1 (т.4 а.с. 17,18,19).

Наведене вище спростовує твердження скаржниці про те, що судом не здійснювався перехід зі стадії підготовчого засідання до судового розгляду.

Водночас колегія суддів зауважує, що відсутність у справі ухвали про закінчення підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду, за умови вирішення судом вказаних вище процесуальних питань, та прийняття процесуальних рішень під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, не вказує про те, що справа знаходиться на стадії підготовчого провадження, як про те твердить скаржниця.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що постановою Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №2-202/11 фактично встановлено, що Біляївським районним судом Одеської області перехід до судового розгляду справи №2-202/11 по суті не здійснювався, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як убачається із тексту цієї постанови, касаційним судом такі обставини не встановлювалися.

Отже відмовляючи у прийнятті заяви про зміну підстав позову, суд першої інстанції підставно виходив із того, що справа знаходиться на стадії судового розгляду.

Також не є підставою для прийняття заяви ОСОБА_1 посилання скаржниці на внесення змін до процесуального закону, оскільки вказана обставина не входить до переліку обставин з існуванням яких, закон пов`язує можливість подання заяви про зміну підстав позову, з огляду на положення ч.4 ст. 49 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм процесуального права, і не спростовують правильного висновку суду про відмову у прийнятті вказаної вище заяви ОСОБА_1 .

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржницею не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення вказаного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 02 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький