справа № 492/637/20
провадження № 2/492/10/23
РІШЕННЯ

Іменем України

26 квітня 2023 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді - Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання - Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачки про визначення додаткового строку один місяць, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,84 га, розташованої на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,69 га, розташованої на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області, яку ОСОБА_3 прийняв після смерті дружини ОСОБА_4 , але не встиг оформити. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишив заповіт на ім`я доньки ОСОБА_2 . Оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі позивач не має можливості, бо пропустив встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки вважав, що спадщину має прийняти лише ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею за заповітом, у зв`язку з інвалідністю позивач часто хворів, з урахуванням віддаленого свого місця проживання не міг приїхати до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Позивач вважає, що має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки є інвалідом ІІІ групи, тому просив визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.

До суду від представника відповідачки надійшов відзив, згідно якого представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що юридична необізнаність, хвороба позивача, віддаленість його місця проживання від місцезнаходження нотаріальної контори не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач не звертався до юристів або до сільської ради, не цікавився порядком оформлення спадщини, тому він не мав наміру приймати спадщину. Твердження позивача, що він є інвалідом ІІІ групи та має право на обов`язкову частку у спадщині, посилаючись на ч. 1 ст. 1241 ЦК України та рішення Конституційного Суду України № 1-рп/014 від 11 лютого 2014 року не може бути доказом у справі, так як вказане рішення не регулює порядок надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом майже через 3 роки 7 місяців з дня прийняття вищевказаного рішення, тому у позивача було достатньо часу для визнання свого права на обов`язкову частку у спадщині.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити, представник позивача пояснив, що позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач не звернувся вчасно з заявою до нотаріальної контори, оскільки хворів та не знав, що має право на обов`язкову частку у спадщині, оскільки є інвалідом ІІІ групи, про наявність заповіту йому було відомо, але нотаріус не повідомляв його про відкриття спадщини.

В судовому засіданні відповідачка та її представник позов не визнали, підтримали відзив, просили відмовити у задоволенні позову. Відповідачка пояснила, що позивач був обізнаний про необхідність прийняття спадщини, оскільки після смерті їх батька ОСОБА_3 , відповідачка пропонувала позивачу прийняти спадщину у вигляді житлового будинку. Про наявність інших спадкоємців під час прийняття спадщини відповідачка повідомила нотаріуса.

Суд, розглянувши позовну заяву, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов`язані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25 червня 1954 року ОСОБА_1 (а.с. 11), позивач по справі, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком зазначений ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_4 (а.с. 8). Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 07 листопада 2005 року позивач ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи (а. с. 9).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 26 липня 2013 року (а.с. 6). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 002194 від 19 травня 1999 року ОСОБА_4 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,69 га, розташована на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 7).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 26 липня 2013 року (а.с. 4). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 002193 від 19 травня 1999 року ОСОБА_3 належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,84 га, розташована на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 7). Згідно заповіту від 02 липня 2010 року, посвідченого секретарем Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області Стояновою А.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 21, ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він по закону матиме право ОСОБА_2 , відповідачці по справі (а.с. 151). Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 листопада 2017 року ОСОБА_2 успадкувала після смерті батька ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,84 га, розташовану на території Новоіванівської сільської ради Арцизького району Одеської області (а.с. 51).

Згідно довідки № 512 від 09 вересня 2021 року, виданої Новоіванівською сільською радою Арцизького району Одеської області відповідачка ОСОБА_5 постійно відвідувала та допомагала у веденні господарства своїм батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , піклувалася та доглядала за своїм батьком, здійснила його поховання (а.с. 186).

Відповідно до постанови Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області № 206/02-14 від 24 березня 2020 року ОСОБА_1 , позивачу по справі, відмовлено у видачі свідоцтва проправо на спадщину за законом, так як він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 10).

Згідно з копією спадкової справи № 201-2011, заведеної після смерті ОСОБА_3 , інформаційними довідками зі Спадкового реєстру № 60472966 (заповіти/спадкові договори), № 60472958 від 09 червня 2020 року, № 68244276 від 25 січня 2022 року (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), листа № 370/01-16 від 09 червня 2020 року, виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа (а.с. 146-185), спадкоємцем за законом є ОСОБА_1 , - позивач по справі, за заповітом - ОСОБА_2 , відповідачка по справі; видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,84 га - 01 листопада 2017 року за реєстровим № 1798, на земельну ділянку площею 4,69 га - 01 листопада 2017 року за реєстровим № 1799, на ім`я ОСОБА_2 - відповідачки по справі (а.с. 22, 23, 24-25, 145).

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6 повідомила суду, що сім`ю ОСОБА_7 знає з 1998 року, позивач не допомагав батькам по господарству, ображав батька ОСОБА_3 , коли батько хворів інсультом нічого не робив для нього та не навідував його. Приїжджав до сільської ради до спливу шести місяців після відкриття спадщини та сварився через наявність заповіту.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дала суду показання, що вона є однокласницею відповідачки ОСОБА_2 та їй відомо, що відповідачка доглядала за батьком ОСОБА_3 , який за 15-20 років до своєї смерті повідомив їй, що все своє майно залишить відповідачці ОСОБА_9 .

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених свідками, в зв`язку з тим, що даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, судам роз`яснено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17 (провадження № 61-7193св19), від 03 лютого 2023 року у справі № 521/8872/22 (провадження № 61-12812св22).

Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Таким чином, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 , позивач у справі, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 18 березня 2020 року, тобто після спливу 9 років. Згідно постанови Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області № 206/02-14 від 24 березня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 , позивачу у справі, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 , позивач у справі, послався на юридичну необізнаність про наявність права на обов`язкову частку у спадщині, віддаленість його місця проживання від місцезнаходження нотаріальної контори, часті хвороби.

Суд прийшов до висновку, що юридична необізнаність позивача щодо наявності права на обов`язкову частку у спадщині, невизначеність хто буде приймати спадщину, віддаленість місця проживання позивача від місцезнаходження нотаріальної контори не є поважними причинами пропуску строку для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили йому вчасно здійснити таку дію.

Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі заяви про прийняття спадщини в строки, передбачені законом.

Крім того, проживання спадкоємців в межах України в іншій області або за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_1 , позивач у справі, не був позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права шляхом подачі відповідної заяви про прийняття спадщини за законом за допомогою засобів поштового зв`язку, а також через орган місцевого самоврядування.

При цьому, ОСОБА_1 , позивач у справі, вважаючи себе особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатна повнолітня дитина спадкодавця, згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України, не був позбавлений можливості звернутись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зазначені норми права, з`ясувавши встановлені судом обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, докази в їх сукупності, надавши їм оцінку, вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача, заперечення відповідачки проти позову та якими доказами вони підтверджуються, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Щодо заяви ОСОБА_2 , відповідачки у справі, про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, провадження № 14-381цс18, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 грудня 2021 року у справі № 523/6103/16-ц, провадження № 61-20947св19.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи заяви для застосування позовної давності не мають правового значення, оскільки з огляду на підстави та зміст позову, встановлені судом обставини справи, відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з ОСОБА_2 , відповідачки у справі, на його корить витрати по сплаті судового збору.

Також, суд звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю в Арцизькому районному суді Одеської області суддів, які мають повноваження здійснювати правосуддя (з 2017 року кількість суддів у суді зменшилася з 5 до 1) у суді одна суддя замість п`яти суддів здійснює правосуддя, внаслідок чого навантаження на суддю, яка здійснює правосуддя у суді одна замість п`яти суддів, виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 року) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст. 6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

Отже, у судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал, тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, що призвело до надмірного навантаження, яке утворилося на суддю, яка здійснює правосуддя в Арцизькому районному суді Одеської області одна замість п`яти суддів, унеможливило розгляд наявної справи у строки, передбачені ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 7, 12, 13, 19, 76-83, 90, 92, 95, 141, 211, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено та підписане - 05 травня 2023 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Представник позивача - адвокат Михайлов Олег Афанасійович (місце роботи: вул.Соборна, буд. № 46, м.Арциз, Болградський район, Одеська область, 68400).

Відповідачка - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Представник відповідачки - адвокат Старенков Олександр Юхимович (місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Суддя

Арцизького районного суду Гусєва Н.Д.