Справа № 309/5593/22
Провадження № 2/309/1046/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Піцура Я.Я.,

за участю секретаря Росохи Д.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що він є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 . 07.10.2019 розірвано шлюб між ним та відповідачкою. Причиною розірвання шлюбу стало те, що у 2011 році відповідачка покинула його та виїхала за межі Закарпатської області. Житловий будинок не є спільною власністю подружжя, оскільки побудований до одруження. Відповідач зареєстрована у даному будинку однак не проживає у ньому більше 1 року. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує його право на вільне користування та розпорядження майном та впливає на оплату комунальних послуг.

Посилаючись на приписи ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України просить суд визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Відзив на позов відповідачем ОСОБА_3 не подавався.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Крім того інформація про стан розгляду справи та дату судових засідань розміщено на веб-сайті суду в мережі Інтернет.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 26.02.2003 ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 (а.с.7).

Згідно листа Драгівської сільської ради від 10.01.2022 відбулося перейменування с.Жовтневе на с.Забереж, та зокрема АДРЕСА_3 (а.с.10).

Згідно довідки Драгівської сільської ради у будинку за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , внук ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.8).

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 13.11.2022 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 , не проживає більше одного року (а.с.9).

Заочним рішенням Хустського районного суду від 07.10.2019 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який було укладено 25.04.1996 року (а.с.11-13).

Відповідно до змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права (ст. 391 ЦК України) визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба.

Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС (у редакції станом на момент набуття ОСОБА_2 права власності на будинок 26.02.2003) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, будинок набутий у власність ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 (твердження позивача про те, що будинок побудовано ще до реєстрації шлюбу є голослівним та нічим не підтвердженим) і позивачем не спростована презумпція спільної сумісної власності подружжя на цей будинок, розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності, а тому відповідач ОСОБА_3 , як співвласник спірного будинку, не може бути позбавлена права на користування ним незалежно від тривалості її не проживання у будинку. Приписи ч.2 ст. 405 ЦК України у такому випадку не застосовуються.

Відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09 лютого 2023 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.