Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/6341/22

пр. № 2/336/604/2023

м. Запоріжжя 27 січня 2023 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Лопаткіної А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом за яким вказав наступне.

Так, 6 грудня 2013 року між ОСОБА_2 (далі за текстом Позичальниця) та ЗАКРИТИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК, яке в подальшому перейменоване у ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК (далі за текстом Позивач) було укладено кредитний договір б/н (далі за текстом Кредитний договір), відповідно до умов Позичальниця отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківську кредитну картку у розмірі 18 300,00 грн.

Позичальниця активно користувалася банківською карткою, у тому числі використовувала кредитні кошти, однак своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів, відповідно до умов договору, не виконувала. Як наслідок, за зобов`язанням Позичальниці виникла прострочена заборгованість.

20.10.2014 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/9591/14-ц Позичальницю визнано недієздатною.

25.08.2015 року рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя у справі №336/5034/15-ц було встановлено опіку над недієздатною Позичальницею та призначено опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом Відповідачка).

20.04.2021 року рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у справі №201/4943/17 за позовом Відповідачки до Позивача було визнано недійсним кредитний договір б/н від 06.12.2013, укладений між ОСОБА_2 (Позичальницею) та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК.

06.09.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська залишено без змін.

Позичальниця, яка була визнана судом недієздатною, фактично отримала за кредитним договором б/н від 06.12.2013 кредитні кошти у розмірі 18 300,00 грн.

При цьому, зазначений кредитний договір було визнано судом недійсним. Однак питання застосування реституції у справі про визнання кредитного договору недійсним не було вирішено судом.

Враховуючи те, що Позичальниця визнана недієздатною та над нею встановлена опіка Відповідачки, Позивач звернувся із вимогою про стягнення з Відповідачки, як опікуна Позичальниці, грошових коштів, які фактично були отримані Позичальницею за недійсним кредитним договором.

На підставі викладеного Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), як опікуна ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. ІД, ) грошові кошти у розмірі 18 300,00 грн.

Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Отже, вищевказана справа була призначена до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернулась до АТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є позивач, з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим 06.12.2013 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Отже, відповідно до умов Кредитного договору Позичальниця отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківську кредитну картку у розмірі 18 300,00 грн.

До кредитного договору банк додав Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з яких слідує обов`язок Позичальниці про здійснення щомісячних платежів задля погашення боргу по кредитному договору.

Як зазначає позивач, Позичальниця фактично отримала за кредитним договором б/н від 06.12.2013 кредитні кошти у розмірі 18 300,00 грн.

Згідност. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту ст.ст.610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

При цьому, позивач звернувся із вимогою про стягнення з Відповідачки, як опікуна Позичальниці, грошових коштів, які фактично були отримані Позичальницею за недійсним кредитним договором.

Дійсно, опікун зобов`язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов`язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна ч.3 ст. 226 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, 20.10.2014 року рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/9591/14-ц Позичальницю визнано недієздатною.

25.08.2015 року рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя у справі №336/5034/15-ц було встановлено опіку над недієздатною Позичальницею та призначено опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом Відповідачка).

20.04.2021 року рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська у справі №201/4943/17 за позовом Відповідачки до Позивача було визнано недійсним кредитний договір б/н від 06.12.2013, укладений між ОСОБА_2 (Позичальницею) та ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ БАНКОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК ПРИВАТБАНК.

06.09.2022 року постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська залишено без змін.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч.1 ст. 225 ЦК України).

Зі змісту вказаного судового рішення слідує, що саме через перелічені положення Закону й було визнано недійсним кредитний договір б/н від 06.12.2013.

Натомість, при вирішенні спору у цій справі суд наголошує на тому, що вимоги ч.3 ст. 226 ЦК України поширюються на випадки одержання майна саме за нікчемним правочином недієздатною фізичною особою, а ОСОБА_2 судовим рішенням було визнано недієздатною у 2014 році, в той час як названа Позичальниця отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківську кредитну картку ще у 2013 році, за Кредитним договором, який згодом судовим рішенням у 2021 році було визнано недійсним.

Більш того, лише у 2015 році рішенням суду було встановлено опіку над недієздатною Позичальницею та призначено опікуном Відповідачку.

У відповідності до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наполягаючи на позові, позивач послався на те, що позичальниця активно користувалася банківською карткою, у тому числі використовувала кредитні кошти, однак своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів, відповідно до умов договору, не виконувала, як наслідок, за зобов`язанням Позичальниці виникла прострочена заборгованість, Позичальниця, яка була визнана судом недієздатною, фактично отримала за кредитним договором б/н від 06.12.2013 кредитні кошти у розмірі 18 300,00 грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду копію банківської виписки за укладеним Кредитним договором, натомість така виписка підтверджує, що кредитними коштами Позичальниця користувалася ще з 2012 року, тобто навіть до укладення самого Кредитного договору, кредитний ліміт за яким в розмірі 18 300,00 грн. було встановлено у грудні 2013 року, який було використано вже до жовтня 2014 року, тобто вже до того як судовим рішенням Позичальницю було визнано недієздатною.

Через перелічені встановлені фактичні обставини справи суд дійшов вивноску про те, що у позові слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В.Зарютін