Провадження № 2/369/989/23
08.05.2023 року м. Київ
Києво Святошинський районний суд Київської області у складі:
Головуючої судді Ковальчук Л.М.,
за участю секретаря Магеррамової Н.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Києві справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди автомобіля дійсним, стягнення заборгованості за прокат автомобіля, пені, матеріальної шкоди, упущеної вигоди, 3% річних, -
У жовтні 2021 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання договору оренди автомобіля дійсним, стягнення заборгованості за прокат автомобіля, пені, матеріальної шкоди, упущеної вигоди, 3% річних.
Ухвалою від 02.11.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 02.08.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позов не надавав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У пункті 1.2 договору сторони погодили, що строк дії оренди 36 місяців, ціна оренди 56 доларів США 00 центів в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати та 2,920 доларів США 00 центів в гривневому еквіваленті на рік.
Відповідно до пункту 1.3 договору загальна орендна вартість автомобіля на 36 місяців складає 8768 доларів США 0 центів.
Згідно з пунктом 1.4 договору розрахунок здійснюється Орендатором відповідно до офіційного курсу долара США до гривні за даними НБУ на день сплати щотижневого платежу (кожної п`ятниці до 12.00 год.).
У пункті 2.1 договору зазначено, що строк користування автомобілем тридцять шість місяців (3 роки) встановлюється з дати підписання даного договору до 23.10.2018 року (включно).
Передача автомобіля в оренду здійснюється за актом прийому-передачі (п. 3.1 договору).
Відповідно до пунктів 5.4-5.6 договору Орендар повертає автомобіль в чистому вигляді. Інакше Орендар несе відповідальність за пошкодження автомобіля, які були виявлені Орендодавцем після мийки автомобіля, чи на сервісному центрі. Орендар зобов`язався надавати автомобіль для огляду на першу вимогу Орендодавця на наступний день після такої вимоги, інакше автомобіль вважається втраченим.
Згідно з пунктом 8.3 договору Орендар несе повну матеріальну відповідальність за збереження орендованого автомобіля і у випадку пошкодження чи втрати авто зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду чи надати рівноцінний автомобіль на протязі 5 днів після його пошкодження чи втрати.
На виконання зазначеного договору сторонами було складено акт прийому-передачі легкового автомобіля, відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ключ від автомобіля, авто магнітолу, запасне колесо, сигналізацію.
23.10.2015 року відповідач сплатив орендний платіж за один місяць.
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими згідно з актами цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться в змішаному договорі, якщо іншого не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, судам необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо).
Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1551цс16, від 22 листопада 2017 року у справі № 6-428цс17, та висновками Верховного Суду, що містяться в постановах від 24 жовтня 2018 року у справі № 755/6287/16-ц та від 27 березня 2019 року у справі № 288/231/16-ц.
Недійсний (нікчемний) правочин є недійсним з моменту його вчинення, він не створює юридичних наслідків (не призводить до виникнення у сторін такого правочину прав і обов`язків), крім тих, що пов`язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України).
В пункті 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 зазначено, що за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна із сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
При розгляді справи про визнання правочину дійсним, суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Отже, відсутність коштів для оплати послуг нотаріуса, відпустка, відрядження, хвороба - реабілітація, втрата продавцем правовстановлюючого документа на предмет відчуження за договором, тощо, не є безповоротнім ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення правочину, а отже з цих підстав не вбачається втрата можливості з будь-яких причин його посвідчити, що в свою чергу є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі ст. 220 ЦК України. Саме лише небажання сторони правочину нотаріально посвідчувати договір не може бути підставою для визнання такого договору дійсним. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Такого висновку дійшов Верховний Суд 04 березня 2019 року у справі № 665/2266/16-ц.
Відповідно до вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.
У ч. 1 ст. 623 ЦК України зазначено, що боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.
Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків.
Відповідно до ст. 22 ЦК України виділяють дві групи збитків: реальна шкода та упущена вигода. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. В даному випадку мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права
Згідно з ч. 1 ст. 803 ЦК України наймач зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані у зв`язку із втратою або пошкодженням транспортного засобу, якщо він не доведе, що це сталося не з його вини.
Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, що була втрачена можливість нотаріально посвідчити договір оренди транспортного засобу між сторонами. Відповідач умисно ухилявся не тільки від нотаріального посвідчення договору, але й від сплати орендних платежів та повернення автомобіля у володіння позивача. Окрім того, 30.10.2015 року відповідач зателефонував позивачу та повідомив, що залишив Автомобіль за адресою: м. Київ, вул. Світла 6-Б., який позивач знайшов в Аварійному стані з багатьма пошкодженнями.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при укладанні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, відповідачем не надано доказів щодо спростування заявленої суми заборгованості, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3178,00 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду.
Керуючись ст. ст. 22, 215-216, 220, 236, 525-526, 530, 612, 623-624, 628, 799 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76-82, 141, 211, 247, 263, 274, 279, 280-282, 263, 264, 279, 354 ЦПК України, суд, -
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди автомобіля дійсним, стягнення заборгованості за прокат автомобіля, пені, матеріальної шкоди, упущеної вигоди, 3% річних задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3178,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .
СУДДЯ Л.М.КОВАЛЬЧУК