ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2023 року м. Кропивницький

справа № 385/1457/21

провадження № 22-ц/4809/268/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2022 у складі головуючого судді Гришака А.М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

09.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати право власності на 1/2 частину трикімнатної квартири з кухнею, вбиральнею, ванною кімнатою, коридором, двома вбудованими шафами, обладнана балконом та лоджією, загальною площею 61,7 кв. м, житловою площею 38,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.10.2017 між сторонами зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.09.2021 справа №385/1035/21.

У період шлюбу 12.03.2020 сторони за спільні кошти придбали трикімнатну квартиру з кухнею, вбиральнею, ванною кімнатою, коридором, 2-ма вбудованими шафами, обладнана балконом та лоджією, загальною площею 61,7 кв.м, житловою площею 38,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , що була зареєстрована на прізвище відповідача на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 397, посвідченого 12.03.2020 приватним нотаріусом Благовіщенського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Т.С., право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Благовіщенського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховської Т.С, індексний номер 51584263 від 12.03.2020 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1.

Відповідач заперечує право спільної сумісної власності в рівних частках на вказану квартиру, тому позивач звернувся до суду для захисту свого права.

29.11.2021 ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 (а.с.74-78), в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на весь автомобіль ВАЗ 211040 чорного кольору, д/з В НОМЕР_1 , дата випуску 2011 року, номер кузова НОМЕР_2 вартістю 81076,00 грн, та стягнути компенсацію вартості частини автомобіля в сумі 40 538 грн.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що спірна квартира належить є її особистою приватною власністю, а не спільною власністю подружжя, і поділу не підлягає, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2020 нею було придбано спірну за кошти, які не були спільною власністю подружжя. Кошти на вказану квартиру надали її батьки. В 2018-2020 роках сторони не працювали, на час придбання квартири коштів на придбання квартири не мали, проживали біля її батьків і знаходились на їх утриманні.

Батьки ОСОБА_2 протягом багатьох років складали кошти їй на житло. Вони мають господарство та 5 земельних паїв, за які отримують орендну плату. Після придбання квартири батьки ОСОБА_2 за власні кошти зробили капітальний ремонт всієї квартири.

Крім того, за спільні кошти сторони 15.05.2018 придбали за 4 000 доларів США легковий автомобіль ВАЗ 211040 чорного кольору, д/з НОМЕР_3 , дата випуску 2011 pоку, номер кузова НОМЕР_2 , який зареєстрований на відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_2 погоджується, щоб автомобіль залишився на праві власності у відповідача, а їй він сплатив компенсацію вартості частини автомобіля в сумі 40 538 грн.

Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2022 на підставі заяви відповідача зустрічну позовну заяву залишено без розгляду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на весь автомобіль ВАЗ 211040 чорного кольору, д/з НОМЕР_3 , дата випуску 2011 року, номер кузова НОМЕР_2 вартістю 81076,00 грн, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості частини автомобіля в сумі 40538 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2022 задоволено первісний позов.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1880,20 грн. судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єкта особистою приватною власністю дружини та про поділ спільного майна подружжя автомобіля відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, щоспірна квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_2 під час перебування останньою у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 , тому відповідно до статті 60 СК України належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя.

Суд виснував, що відповідачем не спростовано презумпцію спільного майна подружжя, оскільки квартира набута сторонами за час шлюбу, і не було надано належних і допустимих доказів щодо придбання за кошти, що належали особисто ОСОБА_2 , в тому числі за кошти, отримані нею в дар від її батьків.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, щоОСОБА_2 не спростувала презумпцію спільності майна подружжя, то зустрічний позов не підлягає до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та задовольнити зустрічний позов в частині визнання особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що не згодна з висновком суду про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки він ґрунтується виключно на припущеннях.

Згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2020 ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_2 за кошти, які не були спільною власністю подружжя. Кошти на вказану квартиру надали її батьки. Під час оформлення договору купівлі-продажі квартири в нотаріальній конторі батько відповідача ОСОБА_3 в присутності продавця ОСОБА_4 передав їй кошти за квартиру, тобто батько надав свої кошти. Ці обставини в судовому засіданні ствердили свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , продавець квартири ОСОБА_4 .

Батько позивача ОСОБА_6 , допитаний як свідок в судовому засіданні підтвердив, що вказану квартиру купив відповідачу батько ОСОБА_3 .

Відповідно ст.76 ЦПК України доказами по справі є показання свідків. Показання вказаних свідків є належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку, що кошти на квартиру дійсно дав ОСОБА_2 в дар її батько.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.10.2017. В період 2018-2020 років не працювали і коштів не мали. Проживали біля батьків відповідача в с. Червоне Голованівського району і знаходились на їх утриманні. На той час сторони коштів на придбання квартири не мали.

Посилання позивача на те, що квартира придбана за спільні сімейні кошти є такими, що не відповідають дійсності, тобто є неправдиві. Ці його твердження в суді спростували допитані під присягою названі свідки.

Крім того зазначає, що під час слухання справи подала заяву про зменшення позовних вимог і просила залишити без розгляду зустрічний позов в частині поділу автомобіля ВАЗ 211040 чорного кольору д/н НОМЕР_3 , а в іншій частині - позов залишити без змін.

Ухвалою суду від 17.08.2022 заяву в частині поділу спільного майна автомобіля залишено без розгляду, проте в рішенні суду вказано, що відповідачу в поділі спільного майна - автомобіля відмовлено. Суд фактично виніс два рішення відносно одного ж і того майна - автомобіля, що суперечить чинному законодавству.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивача адвокат Магей І. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача та її представника адвоката Животовської Н. Ю., які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2017 (а.с.7).

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 23.09.2021 справа №385/1035/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8-11).

Згідно Інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 12.03.2020 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , розмір частки 2/3, підстава реєстрації договір купівлі-продажу від 12.03.2020 (а.с.12).

Відповідно до копії договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Благовіщенського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Т.С., ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 , за ціною 110 000 грн (а.с. 81-83).

Згідно п. 15 Договору Покупець повідомляє, що предмет договору набуває за згодою свого чоловіка, ОСОБА_1 , справжність підпису на заяві якого посвідчено приватним нотаріусом Благовіщенського районного нотаріального округу Кіровоградської області Веліховською Т.С. 12.03.2020 за реєстром №396, що зберігається в справах нотаріуса.

Згідно звіту про оцінку майна станом на 09.09.2021 ринкова вартість трикімнатної кватири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , становить 14060 дол США, що еквівалентно 376038 грн (а.с.13-33).

Також матеріали справи містять: - довідки від 25.11.2021, видані Гайворонською міською радою, згідно якої ОСОБА_3 , зареєстрований і проживає в с. Червоне Гайворонського району, та згідно по господарської книги №5 протягом 4 років утримує у господарстві 3 корови і 4 свиней, та здійснює догляд за хворою матір`ю ОСОБА_7 (а.с.94,95); - довідки про доходи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про отримання орендної плати за оренду земельних ділянок (а.с.96-101); - довідку від 23.11.2021, видану ТОВ «Червоне-Агро», про виплату орендної плати (а.с.102-104).

Допитані в суді першої інстанції свідки пояснили:

ОСОБА_3 , що він є батьком ОСОБА_2 . Спірну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 купував він за свої власні кошти, для своєї доньки ОСОБА_2 . Вказав, що на час купівлі спірної квартири ОСОБА_1 не працював, кошти на купівлю квартири не надавав. При нотаріальному оформленні квартири гроші продавцеві передавав він.

ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_2 вказала, що спірна квартира була куплена доньці за її кошти та кошти чоловіка ОСОБА_3 . ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кошти на придбання спірної квартири не надавали, оскільки ніде не працювали та не мали коштів.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що продала квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Кошти їй передавав батько покупця ОСОБА_2 . Чиї це були кошти, їй не відомо.

Свідок ОСОБА_6 , який є батьком ОСОБА_1 пояснив, що батько ОСОБА_2 , ОСОБА_3 казав, що купить квартиру дітям за 6000 $ США. Йому відомо, що кошти на придбання спірної квартири давав ОСОБА_3 .

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох і більше осіб без визначення часток кожного з них у праві є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 12.03.2020 кошти у сумі 110000 грн отримані продавцем від покупця ОСОБА_2 повністю готівкою при підписанні цього договору.

При укладені вказаного договору купівлі-продажу покупець ОСОБА_2 повідомила, що предмет договору спірну квартиру набуває за згодою її чоловіка - ОСОБА_1 , справжність підпису на заяві якого посвідчено приватним нотаріусом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірна квартира придбана відповідачем ОСОБА_2 за кошти, що належали їй особисто, в тому числі за кошти, які вона одержала в дарунок.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірна квартира АДРЕСА_2 була придбана ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , тому відповідно до статті 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірна квартира придбана за рахунок подарованих ОСОБА_2 коштів, у зв`язку із цим є її особистою власністю, є необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження цих доводів, не спростовують викладених у договорі купівлі-продажу тверджень сторін, що спірна квартира набута у період шлюбу за згодою подружжя (а.а.81-83).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Безпідставними є також доводи ОСОБА_2 щодо вирішення судом першої інстанції позовної вимоги щодо поділу поділу автомобіля ВАЗ 211040, д/н НОМЕР_3 , оскільки ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 17.08.2022 позовну заяву в частині поділу спільного майна автомобіля залишено без розгляду, і з тексту рішення суду не вбачається, що судом було вирішено по суті вказану вимогу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 13.10.2022 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко