КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: №22-ц/824/332/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П.,Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушиній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Остапчук Т.В.

у цивільній справі № 757/32367/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,-

в с т а н о в и в:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», АТ КБ «ПриватБанк» за результатами розгляду якого просила:

- визнати зобов'язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитними договорами №25299608 (дата видачі кредиту 20 червня 2020 року на суму 7988 грн.), №0332 (дата видачі кредиту 07 липня 2011 року на суму 7988 грн.) №2024225 (дата видачі кредиту 07 червня 2011 року) припиненими;

- визнати недостовірною інформацію, надану АТ КБ «ПриватБанк» для формування кредитної історії позивача по кредитним договорам №25299608 (дата видачі кредиту 20 червня 2020 року на суму 7988 грн.), №0332 (дата видачі кредиту 07 липня 2011 року на суму 7988 грн.) №2024225 (дата видачі кредиту 07 червня 2011 року);

- зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» видалити зі своєї бази кредитних історій інформацію про заборгованість ОСОБА_1 по кредитним договорам 25299608 (дата видачі кредиту 20 червня 2020 року на суму 7988 грн.), №0332 (дата видачі кредиту 07 липня 2011 року на суму 7988 грн.) №2024225 (дата видачі кредиту 07 червня 2011 року);

- зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» звернутися до осіб, котрі адмініструють бази кредитних історій та розповсюджують інформацію про заборгованість ОСОБА_1 по кредитним договорам 25299608 (дата видачі кредиту 20 червня 2020 року на суму 7988 грн.), №0332 (дата видачі кредиту 07 липня 2011 року на суму 7988 грн.) №2024225 (дата видачі кредиту 07 червня 2011 року);

- стягнути з ТОВ «Українське бюро кредитних історій» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 28867,28 грн.

- стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 28867,28 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з початку 2021 року вона отримала 11 відмов від банків щодо кредитування, через недостовірну інформацію про несплачені кредити АТ КБ «ПриватБанк», яку ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вніс до кредитної історії скаржника. У переліку фінансових зобов`язань ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вказані кредитні договори: №25299608 (дата видачі кредиту 20 червня 2020 року) на суму 7988 грн. із загальною поточною заборгованістю в розмірі 12016, 27 грн.; договір №0332 (дата видачі кредиту 07 липня 2011 року) на суму 7988 грн. з поточною заборгованістю в розмірі 7402,46 грн. та поточною простроченою заборгованістю в розмірі 1460,55 грн.; договір №2024225 (дата видачі кредиту 07 червня 2011 року) із поточною кредитною заборгованістю в розмірі 3,15 грн.

Зазначена відповідачами на офіційному сайті заборгованість не відповідає дійсності, оскільки позивач не укладала з АТ КБ «ПриватБанк» договори №25299608 та №2024225, відсутній договір №0332, який укладався у 2011 році для користування банківською картою. У зв`язку із закінченням усіх строків, що мають суттєве значення, зокрема строку дії банківської карти АТ КБ «ПриватБанк», якою дійсно вона користувалась у 2011 році жодні договори укладені в цьому році у останньої не збереглися.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року ОСОБА_1 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, за яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилаючись на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, зокрема, існування в минулому договірних відносин, що закінчилися належним виконанням зобов`язань сторін, не є доказом існування спірної заборгованості. Судом не взято до уваги, що скаржник посилається на відсутність спірних договорів, тому жодних доказів їх відсутності надати не може, при цьому, наявність таких договорів не підтверджена і банком. Крім того, відсутність кредитних договорів виключає можливість встановлення заборгованості.

Розповсюдження недостовірної інформації завдало скаржнику моральної шкоди, яка полягає у моральному тиску та впливає на ділову репутацію, оскільки ОСОБА_1 є першим керівником підприємства.

12 липня 2022 року до суду надійшов відзив представника АТ КБ «ПриватБанк» на апеляційну скаргу, в якому адвокат Наконечна А.В. заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, вважала рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим та просила залишити його без змін.

До початку розгляду справи ОСОБА_1 подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких серед іншого, просила розглянути справу за її відсутності.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, поважність причин своєї неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладені кредитні договори №2024225 від 07 червня 2011 року, №0332 від 07 липня 2011 року, №25299608 від 20 червня 2020 року.

Згідно виписки станом на 26 квітня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» передало інформацію ТОВ «Українське бюро кредитних історій» за кредитними договорами стосовно ОСОБА_1

26 квітня 2021 року ОСОБА_1 зверталася до ТОВ «Українське бюро кредитних історій», у якому зазначила, що вона не згодна з інформацією по кредиту та вони є шахрайськими.

06 травня 2021 року ТОВ «Українське бюро кредитних історій» надало скаржнику відповідь, вказавши, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив, що договори шахрайські, відтак правові підстави стосовно вилучення кредитної історії відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала до суду належних достовірних та належних доказів на підтвердження того, що кредитні договори є припиненими. Відтак суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про вилучення інформації, оскільки бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного договору і тільки зі спливом цього строку вилучає вказану інформацію.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або ос порені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Інші підстави припинення зобов`язання передбачені ст. 599 - 609 ЦК України.

Позивач просила визнати зобов`язання за кредитними договорами припиненими, та як на підставу для задоволення таких вимог посилалася на те, що дійсно була споживачем фінансових послуг АТ КБ «Приватбанк», проте строк дії банківських карт закінчилися.

Разом з тим, колегія суддів вважає правомірними висновками суду першої інстанції про те, що законом не передбачено припинення зобов`язання у зв`язку із закінченням строку дії банківської карти або з тих підстав, що у сторони договору не збереглися кредитні договори, по яким такі зобов`язання виникли. Інших підстав для визнання зобов`язання за кредитними договорами припиненими позивач не зазначила. Не заперечуючи при цьому факт їх укладення.

Тобто, за таких обставин для доведення своїх вимог позивач мала надати до суду кредитні договори та фінансові документи, які підтверджують сплату заборгованості за цими договорами. Проте таких доказів не надано.

Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» надав інформацію про те, що кредити скаржника є непогашеними, при цьому, ОСОБА_1 зазначена обставина не спростована.

Також слід зазначити, що саме по собі закінчення строку дії договору не припиняє зобов`язання, яке не було виконаним належним чином однією зі сторін.

Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи на які мають значення для справи на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись з даним позовом саме позивач, на думку колегії суддів, мала надати докази виконання нею зобов`язань за кредитними договорами, укладеними з АТ КБ «ПриватБанк», проте таких доказів не надала.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подано у строк, зазначений в ч.ч.2-3 ст.83 цього Кодексу.

Вказуючи на відсутність договорів, зобов`язання за якими вона просила визнати припиненими, позивач не ставила перед судом питання про витребування таких договорів у відповідача, а також не ставила питання про витребування фінансових документів про надання кредиту, погашення кредиту, тощо.

Також у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з питання отримання такої інформації. Представник АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що позивач до них з питання отримання такої інформації не зверталася.

У зверненні до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» позивач вказувала,що вважає кредити шахрайськими та не згодна із інформацією по кредиту. У даному зверненні позивач не вказує, що не укладала кредитні договори, а також не спростовує обставин щодо отримання кредиту.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач нге отримувала кредитні кошти до суду не надано. Більш того, у самій позовній заяві ОСОБА_1 не заперечує факту укладення кредитних договорів та користування кредитними коштами, а лише вказує, що такі договори вже не збереглися та є виконаними.

Позивач не ставить питання і щодо визнання таких договорів недійсними, у разі якщо вони не укладалися, або вона не згодна з умовами такого договору, тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не укладала кредитні договори, а тому не може надати докази їх виконання, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не ґрунтуються на матеріалах справи, а саме доводах самої позовної заяви.

Вимоги позивача про видалення інформації про заборгованість з бази даних кредитних історій та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання зобов`язання за кредитними договорами припиненими, а тому такі вимоги також не підлягають задоволенню.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 372 ,374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: