Справа № 496/2602/23
Провадження № 2/496/1269/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Портної О.П.,

за участю:

секретаря Ткаченко В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 , до

відповідачки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстрація місця проживання: АДРЕСА_2 ,

третя особа: Нерубайська сільська рада Одеського району Одеської області, код ЄДРПОУ , місцезнаходження: Одеська область, Одеський район, с. Нерубайське, пл. Партизан, 4,

вимоги позивача: про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, залишення малолітньої дитини на самостійному вихованню та утриманні батька та поділ спільного майна подружжя,

позивач повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи, у підготовче судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності,

відповідачка повідомлена належним чином про час, дату та місце слухання справи, у підготовче судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову,

представник третьої особи - повідомлений належним чином про час, дату та місце слухання справи, у підготовче судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без участі

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідачки.

1. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка) в якому просить суд про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, залишення малолітньої дитини на самостійному вихованню та утриманні батька та поділ спільного майна подружжя.

2. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.11.2007 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 668, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.11.2007 року. Після укладення шлюбу відповідачка отримала прізвище ОСОБА_4 . Від шлюбу народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Виявилося, що у позивача з відповідачкою зовсім різні погляди на сімейне життя, взаємопорозуміння відсутнє, постійно виникають сварки, подальше спільне проживання неможливе і приводить до порушення душевного та психічного стану як позивача з відповідачкою так і малолітньої доньки. Намагання зберегти сім`ю ні до чого не привели. Вони не проживають як чоловік і дружина з грудня 2022 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої доньки. Позивач наголошує, що на примирення не згодний. Позивач проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання в своєму будинку, що підтверджується свідоцтвом про право власності на будинок № НОМЕР_2 від 03.09.2007 року та витягом про право власності на нерухоме майно № 16289384 від 16.10.2007 року. Відповідачка проживає в м. Одеса за своїм зареєстрованим місцем проживання. Малолітня донька ОСОБА_5 постійно проживає разом з позивачем та бажає проживати разом зі ним і в подальшому, вона знаходиться повністю на утриманні батька, що може підтвердити і сама відповідачка. Крім того, позивач є ФОП та має змогу утримувати доньку, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку № 786 від 28.08.2019 року та випискою з єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 19.08.2019 року. Згідно витягу з реєстру територіальної громади № 2023/002442412 від 23.03.2023 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідачка офіційно не визнає факт проживання доньки зі позивачем, а іноді і факти самостійного утримання та виховання доньки з його боку. У період шлюбу було придбано автомобіль CHEVROLET SONIC д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 02.04.2022 року, автомобіль INFINITI QX60 д.н.з. НОМЕР_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 21.05.2020 року та автомобіль CHEVROLET VOLT д.н.з. НОМЕР_7 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 03.07.2019 року. Вищевказані автомобілі були придбані за особисті кошти позивача, ще не заперечує і сама відповідачка. А тому, підлягають визнанню його особистою приватною власністю. Позивач з відповідачкою дійшли згоди, що з урахуванням стану автомобілів вартість кожного з них складає по 100 000 грн. кожний, а загалом 300 000 грн. За вказаних обставин позивач звернувся з позовом до суду.

3. Відповідачка до суду відзив на позов не надала.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач до канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на заявлених позовних вимогах, наполягав, просив задовольнити. Зауважив, що до подання до суду позовної заяви у нього з відповідачкою був спір.

5. Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2023 року, цивільну справу № 496/2602/23, передано на розгляд судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 12.04.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з проведенням підготовчого судового засідання. Окрім цього відповідачці було надано строк для надання відзиву.

8. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

9. Судом ухвалено рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні з наступних підстав.

10. Так, за змістом ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу.

11. Так, ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

12. Враховуючи, що від позивача та відповідачки надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, а також у зв`язку з тим, що позивач підтримує позовні вимоги, а відповідачка позов визнала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та належним чином повідомленої відповідачки, на підставі наявних у суду матеріалів та керуючись ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд може ухвалити рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

13. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

14. Судом встановлено, що позивач та відповідачка перебувають в шлюбі, який зареєстровано 10.11.2007 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 668, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

15. В період знаходження сторонами в зареєстрованому шлюбі, народилися донька ОСОБА_5 , малолітня, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, 08.12.2009 року, актовий запис № 1132.

16. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено.

17. Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житловий будинок і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_3 .

18. Відповідно до довідки №829 від 24.03.2023 року виданої секретарем Нерубайської сільської ради, позивач зареєстрований та проживає разом з донькою, яка перебуває на його утриманні за адресою: АДРЕСА_3 .

19. З витягу з ЄДРЮФОПГФ і витягу з реєстру платників єдиного податку від 28.08.2019 року, вбачається, що позивач є фізичною особою підприємцем та займається господарською діяльністю за такими видами: роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет.

20. Відповідно до витягу з реєстру територіально громади від 23.03.2023 року ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

21. У період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «CHEVROLET SONIC» державний номер НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 02.04.2022 року, автомобіль марки «INFINITI QX60» державний номер НОМЕР_5 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 від 21.05.2020 року та автомобіль марки «CHEVROLET VOLT» державний номер НОМЕР_7 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 від 03.07.2019 року.

22. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Нерубайської сільської ради від 24.04.2023 року малолітня дитина ОСОБА_6 бажає проживати з батьком та мати дитини підтвердила свою згоду на проживання дитини з батьком.

V. Оцінка Суду.

23. Згідно із ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

24. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

25. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.

26. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

27. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

28. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

29. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

30. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

31. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін.

32. Щодо визначення місця проживання дитини, суд виходить з наступного.

33. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

34. З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

35. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

36. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків.

37. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

38. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

39. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

40. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

41. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

42. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

43. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

44. З досліджених доказів вбачається, що ОСОБА_5 проживає з батьком і бажає залишитися проживати з ним. Таким чином, судом встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, визнання позову матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком.

45. Щодо визнання особистою приватною власністю позивача рухомого майна автомобілів, суд приходить до наступного.

46. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

47. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

48. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

49. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

50. Відповідно до ст. 57 СК, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

51. Так, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

52. У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

53. При цьому, зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя, може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

54. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

55. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

56. Відповідачка визнала позовні вимоги в частині належності транспортних засобів придбаних під час шлюбу, на праві особистої власності позивачу.

57. З урахуванням викладеного вище суд вважає, що вимоги щодо визнання особистою власністю позивача автомобілів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки сторонами доведено та не заперечувалось, що спірне майно було придбано за особисті кошти позивача у період шлюбу.

58. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

59. Згідно з ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

60. Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтею 51 Конституції України, ст.ст. 21, 24, 57, 60- 63, 70, 104, 105, 110 - 112 СК України, ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263, 265, 351 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Нерубайська сільська рада Одеського району Одеської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком, залишення малолітньої дитини на самостійному вихованню та утриманні батька та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

2. Розірвати шлюб, укладений 10.11.2007 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою та проживаючою за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 668.

3. Визначити місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 , залишивши на самостійному вихованні та утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_10 малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , автомобіль марки «CHEVROLET SONIC», державний номерний знак НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_11 , 2016 року випуску; автомобіль марки «INFINITI QX60», державний номерний знак НОМЕР_5 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_12 , 2015 року випуску; автомобіль марки «CHEVROLET VOLT», державний номерний знак НОМЕР_7 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_13 , 2011 року випуску.

5. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

8. Повний текст рішення складено 10 травня 2023 року.

Суддя О.П. Портна