Справа № 296/10/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі головуючого судді: Шкирі В.М., за участі секретаря: Бабич А.В., розглянувши в приміщенні суду м.Житомира цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 адвоката Риданова Сергія Валерійовича до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

02.01.2023 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Риданов С.В. звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - ГУ ПФУ в Житомирській області), Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області (далі- ГУ ДКСУ в Житомирській області) про стягнення моральної шкоди, завданої ГУ ПФУ в Житомирській області внаслідок протиправного рішення № 33 від 05.08.2023 та просить суд стягнути з Держави України в особі відповідачів, за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 40000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.07.2020 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надав усі необхідні документи - трудову книжку, в якій зазначено відомості про періоди роботи в якості газоелектрозварника з 27.02.1986 по 11.06.2001 в ДП ПМК-160 ВАТ "Житомирводбуд" та інші документи, в яких зазначено, що він дійсно працював у вказані періоди на посадах, передбачених Списком № 2, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 віл 22.08.1956, постановою КМУ № 10 від 26.01 1991, постановою КМУ № 162 від 11.03.1994

Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при ГУ ПФУ в Житомирській області від 05.08.2020 йому було відмовлено у підтвердженні та зарахуванні до пільгового трудового стажу період роботи з 21.08.1992 по 11.06.2001, так як були відсутні відомості про результати атестації робочого місця за умовами праці після 21.08.1992 .

Внаслідок протиправного рішення відповідача, постановленого в порушення ст. 19 Конституції України, він не зміг реалізувати свого права на соціальний захист, гарантованого йому ст. 46 Конституції України та був вимушений звернутися 02.09.2020 до Житомирського окружного адміністративного суду за судовим захистом своїх прав на пенсійне забезпечення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі №240/14915/20 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при ГУ ПФУ в Житомирській області від 05.08.2020 №33 в частині відмови зарахувати йому до його пільгового стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду його роботи з 22.08.1992 по 11.06.2001 на посаді газоелектрозварника в ПМК-160 тресту «Житомирводбуд». Зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області зарахувати йому до пільгового стажу роботи періоди його роботи з 01.08.1983 по 05.12.1983 та з 22.08.1992 по 11.06.2001.

Лише на підставі рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 у справі № 240/14915/20 ОСОБА_1 зміг реалізувати своє право на пенсійне забезпечення та оформитись на пенсію.

Згідно довідки ГУ ПФУ в Житомирській області від 16.06.2022 позивач перебуває на обліку з 25 жовтня 2021 року і лише з цього часу отримує пенсію в розмірі 2162,42 грн.

Внаслідок протиправних дій ГУ ПФУ в Житомирській області в період з 05.08.2020 по вересень 2021 року (13 календарних місяців) позивач був позбавлений права на пенсійне забезпечення та неотримував належних йому пенсійних виплат в сумі 30000 грн., це завдало йому моральної шкоди яку він оцінив у 40000,00 гривень.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27.01.2023 року до суду надійшов відзив за підписом представника відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Житомрській області на позовну заяву у якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Так, відповідачем зазначено, що на думку відповідача, вимога про стягнення моральної шкоди не відповідає критеріям, передбаченим у ч. 3 ст. 23 УПК України та є необгрунтованою, а також не існує жодних підстав того, що позивач є потерпілою особою. Представник відповідача вважає що позивачем не доведено що Управління ПФУ ухилялося від призначення йому пенсії чи від виконання рішення суду та вважає, що дії ГУ ПФУ в Житомирській області були правомірним, Управління діяло в межах своєї компетенції та відповідно до вимоги чинного законодавства та ніякої моральної шкоди Позивачу не завдало та не мало цього на меті, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Сторони та їх представники в судове засідання призначене на 03.03.2023 не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд позову у їх відсутність.

Позивач вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача ГУ ПФУ в Житомирській області просить у задоволенні позову.

Представник Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області просив відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

13.07.2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та надав усі необхідні документи - трудову книжку, в якій зазначено відомості про періоди роботи в якості газоелектрозварника з 27.02.1986 по 11.06.2001 в ДП ПМК-160 ВАТ "Житомирводбуд" та інші документи, в яких зазначено, що він дійсно працював у вказані періоди на посадах, передбачених Списком № 2, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 віл 22.08.1956 , постановою КМУ № 10 від 26.01 1991 року, постановою КМУ № 162 від 11.03.1994 .

Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при ГУПФУ в Житомирській області № 33 від 05.08.2020 року йому було відмовлено у підтвердженні та зарахуванні до пільгового трудового стажу період роботи з 21.08.1992 по 11.06.2001, так як були відсутні відомості про результати атестації робочого місця за умовами праці після 21.08.1992 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №240/14915/20 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при ГУПФУ в Житомирській області від 05.08.2020 №33 в частині відмови зарахувати йому до його пільгового стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду його роботи з 22.08.1992 по 11.06.2001 на посаді газоелектрозварника в ПМК-160 тресту «Житомирводбуд».

Зобов`язано ГУ ПФУв Житомирській області зарахувати йому до пільгового стажу роботи періоди його роботи з 01.08.1983 по 05.12.1983 та з 22.08.1992 по 11.06.2001. В іншій частині вимог відмовлено.

Згідно довідки УПФУ в Житомирській області від 16.06.2022 позивач перебуває на обліку з 25 жовтня 2021 року, вказане підтверджується протоколом призначення пенсії ОСОБА_1 .

Таким чином судом встановлено, що між сторонами виник спір, з приводу завдання моральної шкоди неправомірним рішенням органу державної влади - ГУ ПФУв Житомирській області щодо відмови в призначенні пенсії, що регуюється нормами Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної шкоди.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 13 липня 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області щодо призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" надавши усі необхідні документи.

Проте, рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при ГУ ПФУ в Житомирській області №33 від 05.08.2020 позивачу було відмовлено у підтвердженні та зарахуванні до пільгового трудового стажу період роботи з 21.08.1992 по 11.06.2001, оскільки відсутні відомості про результати атестації робочогомісця за умовами праці після 21.08.1992 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 липня 2021 року у справі №240/14915/20 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.08.2020 №33 в частині відмови зарахувати йому до його пільгового стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду його роботи з 22.08.1992 по 11.06.2001 на посаді газоелектрозварника в ПМК-160 тресту «Житомирводбуд» та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати йому до пільгового стажу роботи періоди його роботи з 01.08.1983 по 05.12.1983 та з 22.08.1992 по 11.06.2001на посаді газоелектрозварника в ПМК-160 тресту «Житомирводбуд» (а.с. 18-36).

Згідно довідки відповідача пенсія призначена позивачу лише з 25.10.2021 (а.с37)

Таким чином, внаслідок протиправності рішення ГУ ПФУ в Житомирській області позивач дійсно, протягом тривалого часу (більше року) був позбавлений пенсійного забезпечення, яке було гарантовано йому державою.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Таким факт протиправності рішення відповідача від 05.08.2020 №33 доказуванню не підлягає, оскільки це встановлено рішенням у адміністративній справі № 240/14915/20.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

При цьому, у пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

При цьому, ст. 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зокрема, положеннями вказаної статті передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, довести наявність яких має саме позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України.

Отже, підставами для всіх випадків відшкодування шкоди, є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка заподіювана шкоди; 3) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана; 4) вина заподіювана шкоди.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Так, як вже зазначалось, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року у справі №240/14915/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій та рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області від 05.08.2020р. №33 в частині відмови зарахувати йому до його пільгового стажу роботи за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, періоду його роботи з 22.08.1992 по 11.06.2001 на посаді газоелектрозварника в ПМК-160 тресту «Житомирводбуд».

Також встановлено, що навіть після ухвалення рішення судом 07.07.2021 пенсія ОСОБА_1 була призначена лише 25.10.2021, а загалом він очікував призначення пенсії більше року.

Отже, суд вважає, що позивач зазнав шкоди з боку органу державної влади яким є ГУ ПФУ в Житомирській області, оскільки позивач звернувся за пенсією 13 липня 2020 року, а призначена вона лише 25.10.2021 на виконання рішення суду, яке було ухвалено 07.07.2021 року.

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є, зокрема, змушення позивача внаслідок неправомірності дій відповідача - ГУ ПФУ в Житомирській області шляхом звернення до суду та зобов`язуючи його вчиняти дії щодо виплати пенсії - єдиного засобу існування, примусовість виконання рішення з приводу перерахунку пенсії, відчуття несправедливості, викликане незаконними діями відповідача , витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді.

Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності), встановлених під час розгляду справи не спростовано відповідачем ГУ ПФУ в Житомирській області

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено правовий висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

При цьому причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії тертіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як із поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Станков проти Болгарії» зазначив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Зокрема, у Постанові Верховного Суду у справі № 750/6330/17 від 27.11.2019 року зроблено висновок, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або ж приниження, які завдають моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, зокрема, інтенсивність, повторюваність протиправних дій, фізичні або психологічні наслідки, стан здоров`я.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яку він зазнав у зв`язку із діями та бездіяльності, які виразились у непризначенні йому у строк його звернення до відповідача пільгової пенсії.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, а саме: характеру зусиль, спрямованих на відновлення порушеного права, характеру та глибини душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку несвоєчасною виплатою йому пенсії в повному розмірі, суми належних позивачу коштів, суд дійшов висновку, що позивачу зазначеними діями ГУ ПФУ в Житомирській області спричинено моральну шкоду.

Розмір компенсації за спричинену моральну шкоду, яка буде достатньою для відновлення душевного стану позивача у відповідності до вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України визначається судом у сумі 5000,00 грн., що на думку суду, з урахуванням вимог розумності і справедливості цілком буде відповідати характеру протиправних дій та ГУ ПФУ в Житомирській області і глибині душевних страждань позивача.

Щодо стягнення коштів з Держави Україна в особі відповідачів, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, тут суд виходить з наступного.

Представник позивача в цій частині посилався на Положення про Державну казначейську службу, Пенсіййний Фонд України, ст.72,73 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ст.25 Бюджетного кодексу та ст.6 Закону України "Про виконавче провадження"

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору.

Необхідність цього принципу підтверджена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм».

З аналізу наведених норм процесуального права убачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Так відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є ГУ ПФУ в Житомирській області (дії посадових осіб якого призвели до порушення прав позивача) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню саме з Державного бюджету України. І у таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 та постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року по справі № 200/8310/18 (провадження № 61-14033св20).

Щодо судових витрат

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою

При цьому, ч.6 ст.141 ЦПК України пердбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, судом встановлено, що позивач 27.12.2022 за квитанцією 0.2.1 сплатив судовий збір в сумі 992,40 грн, який на переконання суду необхідно необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст. 25 Бюджетного кодексу України, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 206, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Риданова Сергія Валерійовича до Держави Україна в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління державної казначейської служби України в Житомирській області про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок компенсації моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса рєєстрації: АДРЕСА_1 ), з державного бюджету судовий збір сумі 992 (дев`ятсотдев`яносто дві) гривні 40 копійок, сплачений 27.12.2022 за квитанцією 0.2.1

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Корольовськй районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя В. М. Шкиря