У Х В А Л А

07 березня 2023 року

м. Рівне

Справа № 565/12/19

Провадження № 22-з/4815/20/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Вейтас І.В., Майданік В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука Анатолія Івановича про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2021 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7 860 300 гривень.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2021 року - скасовано. Відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення 7 860 300 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 13 215 гривень понесених ним судових витрат.

В подальшому постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року касаційну скаргу представника позивача - адвоката Дяденчука А.І. задоволено частково, постанову Рівненського апеляційного суду від 14 квітня 2022 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 січня 2023 року прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Згодом, 28 лютого 2023 року, від представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука А.І. надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт (заборону вчинення дій щодо відчуження майна) на нерухоме майно та рухомі речі, належні на праві власності ОСОБА_2 у межах суми заявленого позову в розмірі 7 860 300 гривень, а також накласти арешт на нерухоме майно та рухомі речі, належні на праві власності ОСОБА_3 , у межах суми заявленого позову в розмірі 7 860 300 гривень.

Мотивуючи необхідність здійснення судом процесуального заходу, покликався на те, що предметом спору у даній справі є стягнення його довірителем з відповідачів заборгованості в розмірі 285 000 доларів США. При пред`явленні позову заявлялось про його забезпечення і ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04 січня 2019 року було накладено арешт на нерухоме майно та рухомі речі, належні на праві власності ОСОБА_3 , у межах суми 3 929 704, 50 гривні, а також накладено арешт на нерухоме майно та рухомі речі, належні на праві власності ОСОБА_2 , у межах суми 3 929 704, 50 гривні. В подальшому після прийняття судом апеляційної інстанції оскарженої постанови від 14 квітня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до Кузнецовського міського суду Рівненської області із заявою про скасування заходів забезпечення позову і суд вказану заяву задовольнив, а вжиті заходи забезпечення позову скасував. Однак на даний час справа перебуває на розгляді апеляційного суду після перегляду судом касаційної інстанції, і загроза відчуження відповідачами належного їм рухомого та нерухомого майна, що в подальшому унеможливить виконання рішення суду про стягнення заборгованості на його користь, не перестала існувати. Тоді як у випадку відчуження відповідачами належного їм майна ОСОБА_1 доведеться вживати додаткові заходи для виконання судового рішення у цій справі, ініціювати нові судові провадження, а тому процес поновлення його прав буде дуже тривалим, а, можливо, і безуспішним. Вважав, що вжиття заходів забезпечення позову не призведе до невідворотних наслідків для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак таке забезпечення захистить права та інтереси ОСОБА_1 у випадку задоволення його позовних вимог. На обґрунтування заяви також покликався на те, що одним із відповідачів вчиняються дії щодо відчуження належного йому майна і це підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Заява підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в т.ч. задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

Правилами ст. 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову. Зокрема, такими видами забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії тощо.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, в т.ч. обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Арешт майна (накладення арешту на майно) в розумінні п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України як спосіб забезпечення позову полягає в забороні розпоряджатися ним (забороні відчуження) до вступу рішення в законну силу або до зняття заборони, тобто без позбавлення відповідача права володіння і користування майном.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 153 ЦПК України заявлене забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Отже, з огляду на наведене, а також враховуючи те, що предметом позову є покладення на відповідачів солідарного обов`язку із повернення боргу, колегія суддів вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити частково і здійснити забезпечення позову шляхом накладення арешту відповідно до принципу цього взаємного обов`язку.

Нормами ч.ч. 1, 2, 4 ст.543 ЦК України передбачено, що разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Такий захід забезпечення позову буде відповідним позовній вимозі та при його застосуванні буде забезпечена збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками.

Приходячи до переконання про обрання такого виду і обсягу забезпечення позову, колегія суддів також бере до уваги те, що заявлені при пред`явленні позову заходи його забезпечення були скасовані після набрання законної сили постанови апеляційного суду про відмову в задоволенні позовних вимог. Однак згодом це судове рішення було скасовано постановою суду вищої інстанції, а справу повернуто на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, вирішення справи триває і є очевидним, що встановлені раніше ризики не припинили існувати, що спонукає до відновлення попереднього становища.

Керуючись ст.ст. 149-153, 368, 381 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дяденчука Анатолія Івановича задовольнити частково.

Накласти арешт (заборону вчинення дій щодо відчуження майна) на нерухоме та рухоме майно належне на праві власності ОСОБА_2 і нерухоме та рухоме майно належне на праві власності ОСОБА_3 у межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 7 860 300 (сім мільйонів вісімсот шістдесят тисяч триста) гривень.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач 1: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач 2: ОСОБА_3 ; адреса: НОМЕР_3 с. Гута-Лісівська Маневицького району Волинської області; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: І.В. Вейтас

В.В. Майданік