Справа № 686/3768/23
Провадження № 2/686/2428/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.,

при секретарі Цибульській Г.В.,

представника позивача Галюка В.В.,

представника відповідача Адамчук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних за невиконання зобов`язання, -

встановив:

09 лютого 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних в розмірі 1 243,67 доларів США, вказавши, що 02.02.2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір №352007, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 17 068,51 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних. 02.02.2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договори поруки №352007(1) та №352007(2), відповідно до умов яких вони несуть солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору в повному обсязі, в тому числі сплати неустойки, штрафу, пені. У зв`язку з невиконанням зобов`язання за вказаним кредитним договором позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості з відповідачів в судовому порядку. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24.06.2009 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту в сумі 66 867,57 грн., звернувши стягнення на предмет застави, стягнуто судові витрати в сумі 698,68 грн. Дане рішення на момент подання позову не виконано і станом на 23.02.2022 року відповідач має невиконанні зобов`язання за кредитним договором №352007 від 02.02.2007 року по кредиту та відсотках перед позивачем, а тому позивач нарахував 1243,67 дол. США 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період 12.03.2017 року по 23.02.2022 року (включно).

Оскільки, з врахуванням правових норм, якими продовжили строки, передбачені ст. 257 ЦК України, на строк дії карантину, останній день трирічного строку позовної давності повинен закінчитися до 11.03.2020 року включно. Отже, право банку на стягнення заборгованості має настати не пізніше 11.03.2017 року, а тому вважають за можливе стягнення з відповідача 3 % річних з 12.03.2017 року.

На даний час відповідач ухиляється від виконання даного зобов`язання, на направлення вимоги не реагує і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав позивача.

А тому, позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути з відповідачів по 3% річних за кредитним договором №352007 в розмірі 1243,67 доларів США за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року та судові витрати у розмірі 2684 грн.

Ухвалою судді від 27 лютого 2023 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

23 березня 2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 , в якому зазначено, що позовні вимоги відповідачем не визнаються у повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідач не заперечує обставин укладення кредитного договору №352007 на строк з 02.02.2007 року до 01.02.2013 року на суму 17068,51 доларів США, і що заочним рішенням суду від 26.06.2009 року було задоволено позов про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та звернуто стягнення на предмет застави, а саме: стягнуто солідарно з відповідачів 66 867,57 грн. боргу. Відповідно до постанови державного виконавця Другого відділу ДВС м. Хмельницький про закінчення виконавчого провадження від 26.07.2022 року у ВП №59228795 у зв`язку зі сплатою боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. При цьому, зазначено, що частину боргу сплачено в межах ВП №62484954, а саме: 21435,20 грн. та 2143,53 грн. витрат виконавчого провадження. В межах ВП № 62484954 частину боргу було сплачено шляхом звернення стягнення на пенсійні виплати співвідповідача ОСОБА_5 , а в межах ВП № 59228795 відповідачем ОСОБА_1 було сплачено кошти: 15.02.2022 року у сумі 40 000 грн., 22.07.2022 року у сумі 10944,15 грн.

При цьому, представник відповідача вказує, що звернувшись з позовом до суду про дострокове стягнення кредиту, банк змінив порядок, умови і строк дії кредитного договору, в тому числі валюти зобов`язання, визначену кредитором в позові і рішенням суду від 24.06.2009 року. На підтвердження позовних вимог позивач надає розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, проте при розрахунку 3 % річних банк зазначає суму заборгованості у доларах США та не підтверджує розрахунок жодними первинними документами. Також, цей розрахунок не враховує проплат, проведених на виконання вказаного зобов`язання за виконавчим провадження, та є неналежним та недопустимим доказом. А тому, представник позивача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

13 квітня 2023 року представник позивача подав до суду заяву про зміну (збільшення) позовних вимог та просив стягнути з відповідачів солідарно за період з 12.03.2017 року по 23.02.2023 року 3 % річних в розмірі 9437,53 грн. та інфляційні втрати в розмірі 25566,07 грн., а всього 35 003,6 грн. та судові витрати по справі.

Представник позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» Галюк В.В. в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_1 Адамчук Л.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та просила застосувати строки позовної давності.

Заслухавши представників учасників процесу, дослідивши матеріали, справи суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом об`єктивно встановлено, що 02.02.2007 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 352007, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 17 068,51 доларів США зі платою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5 % річних.

02.02.2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договори поруки №352007(1) та №352007(2), відповідно за якими вони несуть солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору в повному об`ємі, в тому числі сплати неустойки, штрафи, пені (п.1.2, 1.3).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.06.2009 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту в сумі 66 867,57 грн., звернувши стягнення на предмет застави, стягнуто судові витрати в сумі 698,68 грн.

Дані факти об`єктивно підтверджуються копією кредитного договору № 352007 від 02.02.2007 року, копією договору поруки №352007 (1) та №352007(2), копією паспортів і ідентифікаційних кодів відповідачів.

10.01.2023 року позивачем було направлено листи-вимоги за вих. №50508/43/2023, 50508/42/2023, 50508/44/2023 відповідачам із вимогою виконати порушене зобов`язання та сплатити заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 3% річних, яка складає 1243,57 доларів США, протягом 10 днів з дати відправки листа-вимоги. А в разі непогашення заборгованості у встановлені терміни, банком буде ініційовано примусове стягнення заборгованості в судовому порядку або у інший спосіб, відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Так, як вбачається із розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №352007 від 02.02.2007 року, яку представник позивача долучив разом із заявою про зміну (збільшення) позовних вимог, всього заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року становить 9 437,53 грн.

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.07.2022 року борг ОСОБА_1 сплачено, частину основного боргу сплачено в межах ВП №62484954, а саме 21435 грн. 20 коп. та виконавчий збір в розмірі 2143,53 грн., витрати виконавчого провадження сплачено.

15.02.2022 року відповідач ОСОБА_1 сплатив заборгованість згідно ВП59228795 в розмірі 40 000 грн., що підтверджується копією квитанції № 60967720, а 22.07.2022 року 10 944,15 грн. (копія квитанції № 62433292).

Так, представник позивача просить стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні втрати за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, при цьому постанова про закінчення виконавчого провадження винесена 26.07.2022 року, тобто фактично поза межами періоду, за який просить стягнути кошти позивач.

Так, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 оку у справі №918/117/18, від 30.01.2019 у справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що «звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України».

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зазначено, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року в справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

При цьому, в статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Частиною перша статті 13 ЦПК України визначає, що основною засадою цивільного судочинства є диспозитивність цивільного судочинства, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24.06.2009 року стягнуто солідарно з відповідачів на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість по кредиту в сумі 66 867,57 грн., звернувши стягнення на предмет застави, стягнуто судові витрати в сумі 698,68 грн. і це рішення є преюдиційним судовим рішенням при вирішенні судом спору про стягнення боргу за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором на підставі частини другої статті 625 ЦК України, який слід визначати у гривнях, оскільки цим преюдиційним судовим рішенням заборгованість відповідачів перед позивачем Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» була визначена саме в гривні, без зазначення еквіваленту в іноземній валюті.

Також, суд зазначає, що при примусовому виконанні вказаного рішення суду стягнення заборгованості з відповідача здійснювалося, також, у гривнях.

За встановлених судом обставин, вимога позивача про стягнення з відповідачів 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за кредитним договором підлягає стягненню саме у національній грошовій одиниці - гривні, таке рішення набрало законної сили і обставини, встановлені цим рішенням, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Так, позивачем надано суду розрахунок заборгованості, проведений за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, виходячи з початкової суми заборгованості у розмірі 64 766,16 гривень, зафіксованої рішенням суду, згідно якого з відповідача підлягають до стягнення 3 % річних у розмірі 9 437,53 гривень.

З 17 березня 2022 року набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вимоги Банку про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за період, який не стосується періоду дії в країні воєнного стану.

Суд також зазначає, що заборгованість відповідачів встановлена преюдиційним судовим рішенням, а тому, оскільки ця заборгованість не була погашена в повному обсязі, то боржники, крім 3 % річних, мають сплатити її з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання на підставі вимог частини другої статті 625 ЦК України.

Щодо розрахунку інфляційних втрат позивача, то судом встановлено, що у позовній заяві ним зроблено невірний її розрахунок, а саме, індекс інфляції за певний період вираховується шляхом множення індексів інфляції за кожен місяць цього періоду, а не рахується за кожен місяць окремо.

Так, розмір інфляційних втрат позивача відповідно до проведених розрахунків становить:

за період з 12.03.2017 року по 20.01.2021 року на суму заборгованості 64766,16 грн.: 100,90%*101,30%*101,60%*100,20%*99,90%*102,00%*101,20%*100,90%*101,00%*101,50%*100,90%*101,10%*100,80%*100,00%*100,00%*99,30%*100,00%*101,90%*101,70%*101,40%*100,80%*101,00%*100,50%*100,90%*101,00%*100,70%*99,50%*99,40%*99,70%*100,70%*100,70%*100,10%*99,80%*100,20%*99,70%*100,80%*100,80%*100,30%*100,20%*99,40%*99,80%*100,50%*101,00%*101,30%*100,90%*101,30%=135,24%.

64766,16*135,24%/100-64766,16=22823,59 грн.

за період 01.02.2021 року по 04.08.2021 року на суму заборгованості 61759,38 грн.:

101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10%=105,1%

61759,38*105,1/100-61759,38=3149,73 грн.

за період 05.08.2021 року по 10.01.2022 року на суму заборгованості58599,41 грн.:

99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60%=103,34%

58599,41*103,34%/100-58599,41=1957,22 грн.

за період 11.01.2022 року по 23.02.2023 року на суму заборгованості 47291,77 грн.:

101,30% ? 101,60%=102,92%

47291,77*102,92%/100-47291,77=1380,92 грн., а всього: 29 311 грн. 46 коп.

Проте, оскільки позивач просить стягнути з відповідачів збитки внаслідок інфляції в розмірі 25566 грн. 07 коп., така сума підлягає задоволенню.

Враховуючи, що представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні наполягала на застосуванні строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості, доведеності позову.

При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19 » № 540-ІХ від 30.03.2020 Перехідні та прикінцеві положення Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 встановлено карантин з 12 березня по 03 квітня 2020 року на всій території України. У подальшому, карантин неодноразово продовжувався відповідно до постанов КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 229 від 23.02.2022 та триває по теперішній час.

У постанові від 22.09.2022 у справі № 920/724/21 Верховний Суд зазначив, що автоматичне продовження строків позовної давності пов`язане саме із встановленням карантину на всій території України без будь-яких додаткових вимог та умов в аспекті їх продовження в силу закону.

Отже, в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів солідарно слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 2684 грн.

За наведених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання 9437,53 грн. та інфляційні втрати в розмірі 25566,07 грн., а також, 2 684 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 623, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 141, 263 - 265, 280 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» () за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року заборгованість 3 % річних в розмірі 9 437 грн. 53 коп., інфляційні втирати в розмірі 25 566 грн. 07 коп., а всього 35 003 грн. 60 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» () судовий збір в розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 23 жовтня 2023 року.

Суддя: О.М. Палінчак