Справа № 204/4474/22
Провадження № 2/204/334/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

12 липня 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Чудопалової С.В.

за участю секретаря судового засідання Корягіної Р.Р. позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Жукова Юлія Юріївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_6 ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.07.2021 вона з відповідачем по справі уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Жуковою Ю.Ю. за реєстром № 363.Вказана квартира належала позивачці на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.09.2013 Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. ОСОБА_1 мешкала в спірній квартирі з сином ОСОБА_7 , який являється інвалідом 2 групи, учасником воєнних дій в Афганістані, потребував стороннього догляду.У лютому 2021 року ОСОБА_7 був направлений для проживання в Придніпровський інтернат. Тому вона залишилася одинокою особою і за станом здоров`я потребувала стороннього догляду. Відповідачка ОСОБА_3 , яка є донькою знайомої позивача, яка проживає поряд з нею за адресою: АДРЕСА_2 та з якою вона була знайома на протязі тривалого часу тому між сторонами була досягнута домовленість, що вона разом з матір`ю будуть доглядати за позивачкою, сплачувати комунальні платежі за квартиру. В розумінні позивача,між ними повинен був бути укладений договір довічного утримання. Позивачка вказує, що підписуючи договір вона розуміла, що буде залишатися власником своєї квартири, в якій буде проживати до смерті та за нею будуть доглядати. Зазначила, що відповідачка за згодою позивачки, зробила поточний ремонт в тій частині квартири, де мешкала зі своїм чоловіком. Крім того, позивачка вказує, що розрахунок між нею та відповідачкою за договором купівлі-продажу спірної квартири, вартість якої становила 510 000 грн. повинен був здійснюватися за безготівковим розрахунком через установу Банку, однак грошових коштів при укладенні оскаржуваного договору вона не отримувала.Позивачка зазначає, що її неправильне сприйняття фактичних обставин договору вплинуло на її волевиявлення під час укладання договору купівлі-продажу замість довічного утримання. У зв`язку з чим, вона звернулася до суду з вказаними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 11.08.2022 справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження (а.с.40). 18.07.2022 ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська забезпечено позов шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження, передання в заставу, оренду чи обтяження боргом нерухомого майна- квартири, розташованої за адресою: квартира АДРЕСА_1 .(а.с.36).

Ухвалою суду від 02.12.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду (а.с.137).

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_8 надали пояснення аналогічні викладеним у позові, просили суд задовольнити позов у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги не визнала, її представник адвокат ПросянікЛ.В. надала суду відзив на позовну заяву. В обґрунтуваннях позову відповідач зазначила, що позивачку ОСОБА_1 знає через свою мати, яка раніше спілкувалася з позивачкою та допомагала останній. ОСОБА_1 повідомила її матері , що хоче продати будинок, оскільки вона з сином збираються у пансіонат. Їй відомо, що ОСОБА_1 мала дуже погані відносини зі своїм сином, ОСОБА_9 , оскільки останній постійно її ображав, зловживав спиртним. Згодом позивачка повідомила, що вона та її син, який є інвалідом, мають намір поїхати жити до Придніпровського інтернату (Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, де їй як похилій людині нададуть догляд та прихисток, та що вона має намір продати своє житло - квартиру АДРЕСА_1 . Вони оговорили, що вона після укладення договору купівлі-продажу буде деякий час мешкати в одній із частин квартири до свого переїзду до Придніпровського інтернату. Сторони уклали нотаріально посвідчений договір, позивачка особисто у нотаріуса підписала, як сам договір купівлі-продажу квартири від 07.07.2021 року, так і заяву та їй було роз`яснено та позивачка обізнана що вона саме продає квартиру. Відповідач вкаказує, що вона сплатила позивачці всі кошти по договору купівлі- продажу квартири в сумі 510000,00 грн. до підписання договору, про що зазначено в самому договорі, і ОСОБА_1 , лише за такої умови погодилась підписати договір купівлі - продажу квартири. Після укладання договору від 07.07.2021, комунальні послуги по придбаній квартирі оплачувала вона зі своєї картки ОСОБА_10 , зі свого рахунку. Крім того, вона разом з чоловіком, деякий час заощаджували на ремонт, так як квартира була у дуже занедбаному стані, назбиравши суму та отримавши допомогу від рідних, здійснили ремонт в частині квартири де вони проживали, витративши приблизно 50000 грн. ОСОБА_1 повідомила, що так як інтернату відомо, що вона продала квартиру і отримала грошові кошти, її не беруть до інтернату, або необхідна розписка, що коштів їй не надали по договору. Не розуміючи наслідків, оскільки у них були добрі стосунки, вона написала розписку від 31.05.2022 . Згодом ОСОБА_1 стала дуже агресивною, стала звинувачувати, що вони неправомірно заволоділи її квартирою, вимагала розірвати договір купівлі- продажу квартири. Вона запропонувала розірвати договір купівлі-продажу квартири лише за умови повернення усіх коштів по договору, що вона отримала та за умови компенсації витрат понесених на ремонт квартири. Після чого остання заявила, що розписку, яку відповідачка їй писала їй порадила написати її адвокат. Зауважила, що не погоджується з тим, що ОСОБА_1 не знала що вона укладає договір купівлі-продажу квартири. При укладанні договору купівлі-продажу квартири від 07.07.2021. було дотримано усіх, визначених чинним законодавством на день укладення спірного договору вимог та позивачем не доведено порушення будь яких вимог ст. 215 ЦК України під час вчинення спірного правочину, на яку вона посилається в своєму позові. Тож даний позов вважає необґрунтованим та не доведеним.Позивач та її представник в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які є знайомими позивачки, повідомили, що ОСОБА_1 шукала собі опікунів, оскільки сама за собою не могла доглядати в силу свого віку. Їм відомо, зі слів позивачки, що з родиною ОСОБА_13 позивачка оформила договір довічного утримання. Після чого, відповідачка разом із своїм чоловіком почали проживати в квартирі АДРЕСА_3 разом із ОСОБА_1 . Внаслідок укладеного договору, відповідачка обіцяла надавати допомогу, прибирати, доглядати та готувати їжу позивачці. Сторони домовилися, що у другій половині квартири буде проживати відповідачка разом із своїм чоловіком для того, щоб їм було легше доглядати за останньою. Родина Сагаль ( ОСОБА_14 зробили ремонт у частині квартирі де вони мешкали, замінили вікна, двері. Згодом позивачці стало відомо, що замість договору довічного утримання вона підписала договір купівлі продажу. Щодо отримання грошей за продаж квартири ОСОБА_15 повідомила, що зі слів ОСОБА_1 , остання за договором грошей не отримувала.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 пояснили, що вони є сусідами позивачки, їм відомо, що ОСОБА_18 разом з чоловіком купили квартиру у ОСОБА_1 , про що їм розповідала і позивач і відповідачка, зробили ремонт. Відповідач разом з чоловіком мешкають у квартирі сина позивачки, який наразі перебуває в інтернаті, а ОСОБА_1 мешкає в іншій частині будинку. Свідок ОСОБА_19 пояснила, що частину грошей брав у неї у борг, на купівлю квартири, чоловік відповідачки. Свідок ОСОБА_17 також зазначила,що ОСОБА_1 почала відмовлятися від домовленостей щодо квартири, також зазначила, що позивач раніше вже намагалася відчужити квартиру, подробиць вже не пам`ятає.

Заслухавши пояснення сторін, свідків оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27.07.2021 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_13 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ЖуковоюЮ.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 363 (а.с.111).

Згідно технічного паспорту, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, вказана квартираскладається з: 1- кухні; 2, 3, 4 - житлові кімнати; 5- санвузол; 6, 7 - побутові приміщення; 8 коридор; 9 кухня; 10- санвузол; 11 -коридор.Загальна площа якої - 91,1 кв.м., житлова площа - 38,7 кв.м. (а.с.11-14).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 267725597 від 27.07.2021 за ОСОБА_13 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомості за адресою: квартири АДРЕСА_1 (а.с.10). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 16.06.2022, виданої Департаментом адміністративних послух та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_4 вбачається, що до складу сім`ї/зареєстрованих входять: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_20 - як уповноважений власник(незареєстрований власник) а.с20).

10.06.2022 між ОСОБА_21 та ОСОБА_13 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 , актовий запис № 481. Після одруження « ОСОБА_6 » змінила прізвище на « ОСОБА_22 » (а.с. 48-49).

Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно дост.76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогокодексуінших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст.203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За змістом статей 203, 655ЦК України договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі-продажу замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору купівлі-продажу та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за іншими вищеперерахованими обставинами. Окремо, суд враховує, що особа, на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним з підстав, визначених статтею 229 ЦК України, повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, наявність помилки щодо обставин, які мають істотне значення, однак позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття ним фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення та не довів наявність помилки щодо правової природи укладених з відповідачем договорів.

Частина 3 ст. 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення. Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у ст.ст. 229-233 ЦК України.

Підставою вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсним позивач зазначила, що договір вона уклала під впливом помилки.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Правовідносини, пов`язані із вказаними підставами визнання договору недійсним, врегульовані ч. 1ст. 229 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Таким чином, підставою для визнання недійсним правочину, який укладається під впливом помилки, є саме помилка в природі правочину, а не помилка в розрахунку одержання користі від правочину.

Крім цього, сторона, яка посилається на ст. 229 ЦК України, як на підставу для визнання договору купівлі-продажу недійсним, повинна довести, що фактично укладено інший правочин і досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, і що вона помилково вважала один правочин за інший, тобто допустила істотну помилку - помилку в природі правочину.

Тобто, саме сторона договору повинна довести, що вона помилялася щодо правової природи правочину, що мала намір укласти інший договір.

Відповідно до ст.ст. 12, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень.

Вважаю, що всупереч наведених норм, на підтвердження того, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_1 помилялася щодо природи цього правочину і що ця помилка має істотне значення, позивач та його представник не надали суду належних доказів.

Також, не надано суду доказів і того, що на момент укладення оспорюваного договору, ОСОБА_1 мала намір укласти саме договір довічного утримання та докази, які б свідчили про обговорення чи досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов саме договору довічного утримання.

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 27.07.2021 вбачається, що сторони підтвердили, що вони попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, перебувають при здоровому розумінні, ясній пам`яті та діючи добровільно, без будь-якого фізичного чи психічного тиску, дійшли згоди щодо місця укладення цього договору, та розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору домовилися про передання покупцю у власність спірне нерухоме майно.

Договір підписано сторонами у присутності приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Жукової Ю.Ю. Особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено (а.с.9).

Таким чином, звернення ОСОБА_1 до нотаріуса з приводу укладення договору купівлі-продажу, котрій роз`яснено правову природу такого правочину і наслідки якого були зрозумілими, обговорення і досягнення сторонами під час укладення правочину істотних умов саме договорів купівлі-продажу, а не договору довічного утримання, в сукупності свідчать про те, що волевиявлення позивача було вільним, відповідало її внутрішній волі і було спрямоване саме на укладення договору купівлі-продажу, а не договору довічного утримання.

Також необхідно взяти до уваги, що у договорі сторони визначили ціну за якою було продано квартиру. У даному правочині сторони погодили, що ОСОБА_1 зобов`язується передати предмет договору. Також визначено, що підписання договору буде свідчити про те, що розрахунок з ОСОБА_1 за даним договором здійснений та про відсутність у продавця щодо покупця претензій майнового характеру, що стосувалось б питань оплати договору.

Зазначення даних умов в договорі свідчить, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та спростовує доводи позивача про укладення фактично іншого правочину.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що вона не отримувала коштів за продаж квартири, про що свідчить наявна в матеріалах справа розписка (а.с.19), та про що також зазначено у п.5 договору (а.с.9), слід зазначити, що дану розписку відповідчка написала на прохання позивачки, яка в суді підтвердила цю обставину, та не може вважатися належним доказом. Варто зауважити, що та обставина, що відповідач не сплатив позивачу грошові кошти за оспорюваним договором купівлі-продажу, не є підставою для визнання даного договору недійсним, оскільки невиконання відповідачем обов`язку з оплати придбаного нерухомого майна не є підставою для визнання договору недійсним. Про що також зазначено у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 вересня 2021 року, справа № 200/3999/16-ц.

Крім того, пунктом 2 договору купівлі-продажу передбачен, що зазначену у договорі суму продажу 510000грн. відповідач сплатив позивачці повністю до підписання цьогдоговору. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною і змінам не підлягає. Ця сума повністю сплачена Покупцем Продавцю до підписання цього договору. Підписання вказаного договору сторонами є підтвердженням факту повного розрахунку за продану квартиру та свідчить про відсутність між ними будь-яких взаємних претензій фінансового характеру (а.с. 9), а власна недбалість при ознайомленні зі змістом договору не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. При цьому, слід зазначити, що у разі істотного порушення договору відповідачем, позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України, або з позовом про стягнення з відповідача передбачених договором грошових коштів.

Крім того посилання представника позивача на похилий вік ОСОБА_1 , низьку захворювань та відсутність у неї іншого житла, окрім спірного, не є доказом того, що при укладенні договорів купівлі-продажу особа помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Дані обставини не є доказами і не підтверджують, що при укладенні договору мала місце помилка, яка має істотне значення.

Також факт проживання позивача після укладення договору купівлі-продажу в відокремленій частині квартири, не проживання протягом якогось часу у даній квартирі відповідача, жодним чином не свідчать про помилку позивача при здійсненні волевиявлення на вчинення вказаного правочину. Законодавство не встановлює вимогу про обов`язкове виселення продавця з відчуженої квартири, тобто вона може і надалі проживати у цьому житлі після укладення договору купівлі-продажу, і не визначає обов`язок покупця вселитись у це помешкання, зареєструвати там своє місце проживання чи проживати у ньому.

Як з`ясовано в судовому засіданні, проживання позивача у спірній квартирі після укладення договору купівлі-продажу було зумовлено оформленням документів для того щоб вона переїхала до Придніпровського інтернату (Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради.

Факт проживання її сина ГололобаІ.О в квартирі до оформлення та переїзду до даного закладу, також вже після укладення спірного договору купівлі-продажу спірної квартири, свідчить про наявність між позивачем та відповідачем домовленостей як щодо періоду проживання (до поміщення в заклад), так і сам факт наміру позивача переїхати до соціального закладу. При цьому зміна наміру переїзду позивача до Придніпровського інтернату (Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради не можуть бути підставою для сумніву існування відповідної волі на час укладення договору.

Як вбачається із наданих фото-таблиць, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 56-65) придбана квартира, зокрема відокремлена частина, в якій на сьогодні проживає ОСОБА_3 з чоловіком, була не придатна для проживання, потребувала капітального ремонту. Проте до закінчення ремонту позивач не вчиняла жодних дій щодо питання відсутності у них прав на вчинення ремонту, розпорядження квартирою тощо. І лише після ремонту квартири вона стала вчиняти скандали, викликати поліцію (а.с.66-74).

На підтвердження того, що ОСОБА_1 не давала дозвіл відповідачці та її чоловікові робити капітальний ремонт в тій частині квартири де вони проживають, позивачка посилалася на відповіді та висновок про результати перевірки інформації ЖЄО №15745 відділенням поліції №6 Дніпровського районного управління поліції (а.с.144-145).

Однак з вказаних відповідей вбачається, що звернення позивачки були датовані 23.08.2022, тобто вже після того як позивач звернулася до суду з даним позовом. Даних про те, що позивач заперечувала щодо проведення ремонтних робіт раніше, матеріали справи не містять.

Наведені позивачем та його представниками обставини не мають правового значення для правильного вирішення даного спору, оскільки не є підставами для визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Крім того, твердження позивачки з приводу того, що відповідач не сплачувала комунальні платежі, спростовується наданою виписками по картці, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.50-55).

Отже, правочин вчинений під впливом помилки, відноситься до оспорюваних правочинів з вадами внутрішньої волі, яка могла сформуватися в умовах неправильного уявлення особи про обставини, що мають істотне значення для вчинення правочину. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення. Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприймання стороною обставин, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна вважати, що угода не була б укладена. При цьому, саме особа, яка діяла під помилкою, повинна довести щодо яких істотних обставин вона мала місце. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Однак, в супереч вимогам закону, позивачем не було доведено, що договір купівлі-продажу був укладений ним під впливом помилки, тобто, що вона невірно сприйняла істотні умови договору предмет, ціну, свої права та обов`язки в силу певних суттєвих обставин, зокрема, через не роз`яснення їй нотаріусом суті та змісту договору, її прав та обов`язків, наслідків укладання тощо, що це вплинуло на її дійсне волевиявлення, що у випадку належного роз`яснення нотаріусом умов договору купівлі-продажу вона б відмовився від його укладання.

Відтак позивачка знала та розуміла, який саме договір буде підписано, добровільно, свідомо, особисто підписала його, ніяких зауважень щодо його змісту нотаріусу не виказувала, жодних перешкод, які зумовлювали б відмову від підписання договору не зазначала.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні правові підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу недійсним, оскільки позивачкою не було надано належних і допустимих доказів того, що вона на час вчинення оспорюваного правочину не мала наміру на укладення оскаржуваного договору, та не довела, що у неї було відсутнє волевиявлення на продаж квартири. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то судові витрати слід залишити за позивачем. Керуючись ст.ст. 2-5,11-13, 141, 279,3 52, 354, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Жукова Юлія Юріївна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, зобов`язання повернути нерухоме майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Позивач - ОСОБА_1 (адресапроживання: АДРЕСА_5 ).

Відповідач - ОСОБА_5 (адреса проживання: АДРЕСА_6 );

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Жукова Юлія Юріївна (адреса знаходження: вул. Дунаєвського, буд. 31, м. Дніпро, 49000)

Повний текст рішення складено 21.07.2023.

Суддя С.В. Чудопалова