Справа №760/6707/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Фареник А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з Державного бюджету України на його користь:

- 10 000, 00 гр. у відшкодування моральної шкоди;

- 20 000, 00 гр. майнової шкоди;

- 5 992, 40 гр. судових витрат, які складаються з 992, 40 гр. судового збору та 5 000, 00 гр. витрат на професійну правничу допомогу.

Посилається в позові на те, що 08 січня 2022 року Інспектором Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Назаровим В.Ю. щодо нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 258317 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

З метою захисту своїх прав у суді він скористався послугами адвокатського бюро «ЮК «Шаповалов та партнери», про що було укладено договір № 21-01/22 про надання правової допомоги від 21 січня 2022 року.

Вартість послуг передбачено п. 2 додатку №1 від 21 січня 2022 року до договору та складає 20 000, 00 гр.

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що прийнявши дану постанову, суд зробив висновок про протиправність дій працівників Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, зокрема вказав, що дії поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 258317 за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо нього не відповідали вимогам закону, інших нормативно-правових актів.

Таким чином, оскільки судом закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення, то дії працівників Управління патрульної поліції в Тернопільській області є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Зазначає, що тривалий розгляд справи та переживання з приводу можливості притягнення його до відповідальності за діяння, яке він не скоював, завдали йому сильних душевних страждань.

Наголошує на тому, що весь процес тривав у період дії в Україні воєнного стану, що неабияк вплинуло на його психоемоційний стан.

Завдану йому моральну шкоду оцінює в 10 000, 00 гр.

Відмічає, що нормами КУпАП не врегульовано питання судових витрат, в тому числі й витрат на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення.

Вважає, що ці витрати не віднесені законом до категорії судових витрат, в тому числі й витрат на правову допомогу у справі про адміністративне правопорушення.

З урахування встановлення факту порушення його права та понесення ним витрат на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 гр. з метою доведення відсутності вини у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ці витрати є збитками (майновою шкодою) і підлягають відшкодуванню державою.

Окрім цього, надає підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 5 000, 00 гр.

З огляду на це, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду та відповідно до ст. 33 ЦПК України 10 червня 2022 року було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 20 червня 2022 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

Матеріали справи містять підтвердження вручення відповідачу-1 копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви в справі 15 липня 2022 року

/ а. с. 35 /

Відповідачам був наданий строк для надання відзиву.

01 серпня 2022 року представник відповідача - Департаменту патрульної поліції подав до суду відзив, у якому проти позову заперечує.

Вважає, що позивач не надав суду необхідних, належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позові.

Зазначає, що протокол у справі про адміністративне правопорушення - це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП, який не є рішенням у справі про адміністративне правопорушення і не є документом, що встановлює вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення. Складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення не є стадією розгляду справи про адміністративне правопорушення, а є процедурою фіксування певних обставин, що можуть вказувати на вчинення особою діяння з ознаками адміністративного правопорушення.

Щодо посилання позивача на рішення Верховного Суду у справі № 640/16169/17 від 05 лютого 2020 року, зазначив, що зазначені в ньому висновки мотивовані посиланням на норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в той час, коли патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, чи органом досудового розслідування.

Вважає, що позивач безпідставно наголошує на неправомірності дій поліцейських, оскільки рішення суду, яким би дії поліцейських були визнані протиправними, та яке б в ступило в законну силу, відсутнє.

Відмічає, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є свідченням незаконності дій працівника патрульної та підставою для відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від ЗІ липня 2019 року у справі № 522/23048/16-ц.

Зазначає, що суму у розмірі саме 10 000 гривень позивач не в змозі обґрунтувати доводами розумності і справедливості, оскільки, пред`явивши вимоги про стягнення з моральної шкоди, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності загалом та розміру зокрема.

Також наголошує на тому, що за правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах і можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством, не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат пов`язаних із розглядом справи.

Щодо витрат на правничу допомогу у даній справі зазначає наступне.

Оскільки справа була призначена до слухання в порядку спрощеного позовного провадження, відтак вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу у сумі 5 000, 00 гр. є неспівмірним відносно даної категорії справ.

Враховуючи викладене вище, просить відмовити у задоволенні позову.

09 серпня 2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначає про безпідставність приведених у відзиві мотивів, що патрульна поліція, в силу норм Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність чи органом досудового розслідування.

Крім того, безпідставними вважає твердження з приводу того, що для стягнення з відповідача моральної шкоди в якості відшкодування за незаконні дії необхідно рішення суду, яким би дії поліцейських були визнані протиправними, та яке б вступило в законну силу,оскільки достатньою підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вважає, що внаслідок незаконних дій інспектора, непропорційного і невиправданого втручання в охоронювані законом права на свободу та особисту недоторканність завдали йому психологічних та моральних страждань.

Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача випливає з доказів та пояснень, що покладені в основу позовної заяви.

Вважає, що моральна шкода у розмірі 10 000, 00 гр. є розумною та справедливою.

Також зазначає, що твердження відповідача про те, що його витрати на професійну правничу допомогу не можна вважати реальними збитками, є помилковими.

Наголошує, що надано докази для під твердження не лише факту надання професійної правничої допомоги, а й факту оплати з вартості такої допомоги.

Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст.19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч.2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше: невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге: факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 19, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунком 4 ч.1 ст.2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст.4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 / провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, а провадження в справі було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП, тобто за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, права позивача були захищені шляхом закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Суд також вважає, що сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст.130 КУпАП, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності інспектора Управління патрульної поліції у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачами.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 307/3754/21 від 27 липня 2022 року сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Таким чином, дії поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальними діями, а не рішенням суб`єкта владних повноважень, достатніми для відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд враховує, що за змістом постанови Збарівського районного суду Тернопільської області від 28 квітня 2022 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст.130 КУпАП було закрито в зв`язку з неприведенням у протоколі про адміністративне правопорушення підстав для проходження огляду на стан сп`яніння.

Суд враховує, що відповідно до постанови Верховного Суду в справі № 640/16169 від 05 лютого 2020 року незаконне складання адмінпротоколів є притягненням до адмінвідповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди.

Суд не погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ч.6 ст.13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, ні норми ЦПК України, ні Закону України « Про судоустрій і статус суддів» не встановлюють обов`язку судів враховувати правові позиції Верховного Суду.

При вирішенні спору, суд враховує позиції Верховного суду в справах №307/3754/21 від 27 липня 2022 року та № 712/7385/17 від 13 березня 2019 року щодо того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень і навіть не підлягає оскарженню в суді окремо від постанови суду.

З урахуванням цього підстави для висновку про те, що незаконне складання адмінпротоколів є притягненням до адмінвідповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди, відсутні.

Суд при цьому також вважає, що сам по собі факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача не може свідчити про його незаконне складання, тим більше не є притягненням до адміністративної відповідальності, як це зазначено в вище приведеній постанові Верховного Суду в справі № 640/16169 від 05 лютого 2020 року.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовує завдання йому моральної шкоди ст.1176 ЦК України та Законом України» Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В той же час, суд виходить з того, що відповідно до ст.1 Закону України « Про національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі ст.2 Закону завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В свою чергу, відповідно до ст. ст.1 та 2 Закону України « Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Таким чином, оперативно-розшукова діяльність врегульована спеціальним законом.

Суд також враховує, що Закон України» Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прийнятий в 1994 році.

В свою чергу, Законом України № 436- ІV від 16 січня 2003 року був прийнятий ЦК України, яким було врегульовано питання відшкодування шкоди в даних правовідносинах.

Відповідно до ч.ч.1,2,6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Даною нормою закону врегульовані підстави для відшкодування шкоди з різних підстав, у тому числі окремо внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

З урахуванням цього, суд вважає, що правовідносини сторін мають регулюватися саме ст.1176 ЦК України.

Враховуючи визначені даною нормою закону підстави для відшкодування шкоди, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджується укладення позивачем Договору з Адвокатським бюро «Юридичною компанією «Шаповалов та партнери» №21-01/22 від 21 січня 2022 року.

За змістом пункту 1.5. договору конкретний вид правової допомоги, розмір винагороди за її надання та строки та форма розрахунку між сторонами встановлюються за домовленістю сторін та визначається у додатках до нього.

Зі змісту п.1, 2 додатку № 1 до договору вбачається, що вартість юридичного супроводу у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП складає 20 000, 00 гр.

На виконання умов даного договору позивачем загалом було сплачено 20 000, 00 гр., що підтверджується платіжними дорученнями: №2PL668457 від 03 лютого 2022 року, №60769760 від 3 лютого 2022 року, №2PL156408 від 21 лютого 2022 року, №334457025 від 20 травня 2022 року.

/ а.с. 8 - 17 /

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

-втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

-доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, при вирішенні спору суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Способи захисту цивільних прав визначено ч.2 ст.16 ЦК України.

З точки зору закону для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність протиправної поведінки; факт понесення збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Як зазначено вище, позивач при зверненні до суду збитками вважає матеріальної витрати, понесені на оплату вартості правової допомоги при розгляді судом справи адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.130 КУпАП.

Тобто, позивач при зверненні до суду ототожнює поняття збитків з витратами на оплату правової допомоги.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах Великої Палати від 14 квітня 2020 року в справі № 925/1196/18, від 21 листопада 2018 року в справі № 462/6473/16-ц, від 18 грудня 2019 року в справі № 688/2479/16-ц, від 29 травня 2019 року в справі № 489/5045/18, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката, є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді.

Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

Виходячи з цього суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст.22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України ««Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.2, 4, 10, 12-13, 76-82, 89, 133, 134, 137, 141, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва