Провадження № 22-ц/4808/61/23
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Працун В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гедзика Василя Мироновича на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 серпня 2022 року в складі судді Бабій О.М., ухвалене м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 23 серпня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна та припинення права власності на частку автомобіля,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Гедзик В. М., звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , про поділ спадкового майна та припинення права власності на частку автомобіля.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 після смерті якого відкрилась спадщина, яка складалася з частки автомобіля Mazda 5, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На іншу частки автомобіля позивачці видано свідоцтво про право власності, як на частку у спільному майні подружжя. Спадкоємцями за законом є позивачка та діти спадкодавця - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини. Державним нотаріусом 07 вересня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку автомобіля кожній. При цьому, між позивачкою та ОСОБА_2 досягнуто згоди про викуп частки останньої. В той же час, відповідач ухиляється від отримання свідоцтва, автомобілем не користується. Посилаючись на те, що частка відповідача не є істотною, припинення його права власності не завдасть йому істотної шкоди ОСОБА_1 просила провести поділ автомобіля Mazda 5, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору, тип ТЗ- легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 визнавши за нею право власності на 1/6 частку цього автомобіля, яка належить ОСОБА_3 , припинивши його право власності на цю частку; стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 1/6 частки автомобіля у сумі 30 822,02 грн., які внесені позивачем на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 серпня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гедзик В. М., посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову. При цьому не врахував, що частка відповідача у праві власності на спірний автомобіль становить 1/6. ОСОБА_3 транспортним засобом не користується, жодного інтересу до нього не проявляє. А отже, його частка є незначною та її позбавлення не спричинить жодної шкоди відповідачу.

Також вказує, що посилання суду на наявність іншого спадкового майна, яке підлягає поділу виходить за межі предмету спору у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою та просив розглядати справу за його відсутності (том 2 а.с. 1, 16-17), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Гедзика В. М., які просили скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів неможливості спільного користування автомобілем та того, що припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника та членам сім`ї останнього. Спадкова маса не складається лише із спірного транспортного засобу, а тому існують й інші варіанти перерозподілу часток сторін щодо спільної часткової власності, як на нерухоме майно так і на рухоме майно, пов`язані з припиненням права власності на частки відповідача щодо нерухомого майна та передачі йому у власність транспортного засобу. Крім того, позивачкою не обґрунтовано, яким чином порушено її право зі сторони відповідача на вільне володіння та користування автомобілем, доказів того, що вона має перешкоди оформленні права власності на автомобіль суду не надано.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки та батько відповідача ОСОБА_4 після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі й на спірний автомобіль.

12 грудня 2020 року із заявами про прийняття цієї спадщини до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 (том 1 а.с. 58-59), а 22 березня 2021 року ОСОБА_3 (том 1 а.с. 69).

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом кожній: на 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 ; на 1/6 частку автомобіля Mazda 5, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір-синій, тип ТЗ- легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; на 1/6 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,0599 га, кадастровий номер :25:008:0040, що знаходиться на території АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_3 не видавалося.

Також 07 вересня 2021 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на частку спірного автомобіля.

Відповідно до звіту про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу № 240 від 30 листопада 2021 року ринкова вартість автомобіля Mazda 5, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , колір-синій, тип ТЗ- легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 184 932 грн. 09 коп.

21 січня 2022 року ОСОБА_1 внесенено на рахунок ТУ ДСА України в Івано-Франківській області депозитний платіж в розмірі 30 822 грн. 02 коп. (квитанція № 0.8.1, том 1 а.с. 114).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правовідносини, що виникли у цій справі, стосуються припинення права власності на частку у спільному майні.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Поняття і види права спільної власності визначено статтею 355 ЦК України, відповідно до частини першої якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18), у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі № 344/120/16-ц (провадження № 61-22129св19) та у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Таким чином, у справі, яка переглядається, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, тобто чи є відповідна частка незначною і не може бути виділена в натурі, або річ неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника ОСОБА_3 , та попереднього внесення позивачами вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Слід також зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаної вище обставини оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме: справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У цій справі позивачка звернулася до суду із позовом про припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на частку у спільному майні, посилаючись на те, що його частка є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачки в судовому засіданні апеляційного суду власником спірного автомобілю був її померлий чоловік з яким вони разом користувалися цим автомобілем та яким вона продовжує користуватися по теперішній час.

Доказів, які б підтверджували користування відповідачем спірним автомобілем особисто та в інтересах своєї сім`ї, останнім суду не надано.

Не надано таких доказів і апеляційному суду.

Таким чином, оскільки автомобіль є неподільною річчю, частка відповідача у ньому є незначною і не може бути виділена в натурі, припинення права власності відповідача не завдасть його інтересам та членам його сім`ї, оскільки цей автомобіль не використовується ним для власних потреб та потреб своєї родини, апеляційний суд вважає, що існують передбачені законом підстави для застосування ст. 365 ЦК України, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Верховний Суд у своїй постанові від 15 липня 2020 року в справі № 355/340/17-ц (провадження № 61-36052св18) зауважив, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Верховний Суд нагадав, що відповідно до правової позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Верховний Суд роз`яснив, що системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Верховний Суд наголосив, що відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Таким чином відповідач ОСОБА_3 , звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у силу норм ЦК України став власником 1/6 частини спірного автомобілю, а відсутність свідоцтва про право на спадщину на зазначений автомобіль зумовлює обмеження лише у праві розпорядження ним та не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Позовні вимоги в частині поділу спадщини задоволенню не підлягають, оскільки між спадкоємцями фактично відсутній спір щодо права на спадщину та на частку у спадковому майні.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гедзика Василя Мироновича задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 11 серпня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Припинити право власності ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на 1/6 (одну шосту) частину автомобіля Mazda 5, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору, тип ТЗ- легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) право власності на 1/6 (одну шосту) частину автомобіля Mazda 5, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору, тип ТЗ- легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість 1/6 частини автомобіля Mazda 5, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , синього кольору, тип ТЗ- легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 30 822 (тридцять тисяч вісімсот двадцять дві) грн. 02 коп., які зберігаються на рахунку UA0002265, код отримувача 26289647, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, отримувач ТУ ДСА України в Івано-Франківській області та були внесені ОСОБА_1 21 січня 2022 року згідно квитанції № 0.0..1 від 21 січня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева