ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року,

по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2019 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 24.02.2017 о 10:50 год. в м. Дніпро, Запорізьке шосе, 1г відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 та який належить ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» (далі також ДТП). Винним у ДТП є відповідач. Розмір шкоди, завданої власнику автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 56 144,53 грн. (різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди). Оскільки цивільно-правова відповідальність щодо володіння автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 не була застрахованою, позивачем здійснено регламентну виплату власнику автомобіля «Toyota» у зв`язку із чим виникло право регресної вимоги до винної у ДТП особи. Позивач просить стягнути 56 144,53 грн. відшкодованої шкоди, 2 662 грн витрат на визначення розміру шкоди.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою - задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 58806,53 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в сумі 1921,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року у цивільній справі № 200/10165/19 (провадження № 2/932/747/22) повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відзиві Моторне (транспортне) страхове бюро України на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.08.2022 року без змін.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.02.2017 о 10:50 год. в м. Дніпро по вул. Запорізьке шосе, 1Г водій ОСОБА_1 під час керування транспортним засобому Део Ланос д.н.з. НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом Форд Транзит д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , транспортним засобом Тайота д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Автомобіль «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ПАТ «Нікопольський завод феросплавів».

За результатами перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, поліс зі забезпеченням автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на 24.02.2017 відсутній.

01.03.2017 працівником позивача отримано повідомлення про настання події від ПАТ «Нікопольський завод феросплавів».

17.03.2017 ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» подано позивачу заяву про здійснення регламентної виплати.

Згідно звіту від 05.04.2017, складеного оцінювачем ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 133 003,97 грн., вартість відновлювального ремонту із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 64 064,66 грн.

У звіті також визначено також ринкову вартість вказаного автомобілю в сумі 111 694,53 грн.

До звіту долучено протокол огляду автомобіля, який здійснено ОСОБА_4 , докази здійснення електронного повідомлення про огляд ОСОБА_1 , термін доставки 14.03.2017, свідоцтво аварійного комісара, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів.

За складення вказаного звіту виставлено рахунок на суму 1318 грн., який сплачено позивачем 25.04.2017.

Відповідно до зобов`язуючої пропозиції ТОВ «Аудатекс Україна» найвища пропозиція за автомобіль «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 в пошкодженому стані становить 55 550 грн., інші пропозиції: 42400 грн. та 21 560 грн.

За послуги ТОВ «Аудатекс Україна» виставлено рахунок на суму 1344 грн., який сплачено позивачем 12.06.2017.

Позивачем складено розрахунок визначення вартості регламентної виплати згідно яким: ринкова вартість автомобіля становить 56144,53 грн., яка розрахована як різниця вартості автомобіля до (111694,53 грн.) та після ДТП (55550 грн.).

Також позивачем видано наказ про виплату регламентної виплати та довідку про розмір відшкодування.

25.05.2017 позивачем сплачено в користь ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» 56144,53 грн.

За приписами ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом

Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

У відповідності до пп.4 п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до пп.38.2.1 п. 38.1 ст.38 вказаного закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Аналогічний висновок міститься в постанові ВП/ВС від 11.12.2019 прийнятій за результатами розгляду справи № 465/4287/15 (14-406цс19).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

За приписами ст.34 вказаного закону, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

За висновком, викладеним у п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15.10.2020 у справі №755/7666/19 зроблено висновок, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме особа винна у вчиненні ДТП зобов`язана сплатити таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі №522/15636/16-ц зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу.

Таким чином, керуючи автомобілем відповідач, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, спричинив дорожньо-транспортну пригоду та завдав шкоди третій особі.

За таких умов, обов`язок відшкодувати шкоду виник у позивача. Після відшкодування шкоди позивач набув право зворотної вимоги до особи, що завдала шкоду.

На замовлення позивача оцінювачем розраховано вартість пошкодженого автомобіля до пошкодження (111694,53 грн.), а також вартість відновлювального ремонту автомобіля без (133003,97 грн.) та із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (65064,66 грн.), також на замовлення позивача визначено вартість автомобіля у пошкодженому стані (55550 грн).

За вказаних розрахунків ремонт автомобіля потерпілого є економічно необґрунтованим, а тому позивачем правомірно виплачено потерпілому різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Оскільки МТСБУ має право залучати сторонніх осіб для визначення розміру збитку, а визначення його розміру у даному випадку було необхідним для виконання обов`язку, визначеного законом, витрати позивача на визначення розміру регламентної виплати також повинен компенсувати відповідач.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_1 який на той час не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим МТСБУ проведено страхову виплату іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди на відшкодування завданого збитку, а тому суд першої інстанції дійшов правильно висновку про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою в розмірі 58806,53 грн.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції в порушення вимог процесуального закону прийняв звіт про оцінку вартості матеріальних збитків, завданого власнику колісного транспортного засобу № 15-03-17В від 05.04.2017 року і послався на нього в оскарженому рішенні, як на належний доказ, колегія суддів ставиться критично, оскільки, якщо апелянт не згоден із звітом про оцінку вартості матеріальних збитків, завданого власнику колісного транспортного засобу № 15-03-17В від 05.04.2017 року із визначення вартості матеріального збитку завданого власнику, то він мав право на заявлення клопотання про призначення судом експертного дослідження для встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди. Проте позивач не скористався своїм право і клопотання про призначення судом відповідної судової експертизи заявлено не було ні в суді першої інстанції, ні апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова