Справа № 487/2059/23
Провадження № 2/487/1352/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2023 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючий суддяНікітін Д.Г.,
при секретаріСідлецькій О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про зміну способу та стягнення розміру аліментів, а саме просила змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/5785/17 від 19.02.2018 року, за яким з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , у сумі 1800,00грн., щомісячно, починаючи з 01 листопада 2017 року до досягнення дитиною повноліття, та стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - ОСОБА_4 в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) Відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Крім того просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування витрат на правничу допомогу, всього 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) грн..

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_5 , прізвище від шлюбу з Відповідачем - ОСОБА_6 ) згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.07.2017року (справа № 487/3299/17) було розірвано шлюб із ОСОБА_2 , який було укладено 21.08.2015року Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції (реєстровий запис №668).

30.07.2020 року Позивачкою було укладено шлюб із ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 30.07.2020 року Центральним районним у місті Миколаєві відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та змінила прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_8 .

Від шлюбу з Відповідачем у Позивачки є неповнолітня дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.02.2016року Заводським відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції.

Дитина проживає разом із Позивачкою, її вихованням, моральним та духовним розвитком, здоров`ям, навчанням займається мати - Позивачка. Батько, не зважаючи на приписи ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, не приймає участі у вихованні дитини.

Ухвалою від 21.04.2023 року по даній справі відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, позивач надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

У судове засідання відповідач не з`явився, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи до його повернення в Україну, у зв`язку з тим, що з 2021 року він перебуває за межами України.

Суд критично відноситься до вказаної заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим що позивач належно повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, крім того нормами діючого законодавства не передбачено відкладення розгляду справи до моменту повернення в державу, в якій відповідач не перебуває з 2021 року. Вище викладене призведе до затягування розгляду справи, що під собою буде мати недоотримання коштів на утримання дитини.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_5 , прізвище від шлюбу з Відповідачем - ОСОБА_6 ) згідно рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.07.2017року (справа № 487/3299/17) було розірвано шлюб із ОСОБА_2 , який було укладено 21.08.2015 року Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції (реєстровий запис №668).

30.07.2020року Позивачкою було укладено шлюб із ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 30.07.2020 року Центральним районним у місті Миколаєві відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), та змінила прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_8 .

Від шлюбу з Відповідачем У Позивачки є неповнолітня дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.02.2016 року Заводським відділом ДРАЦС Миколаївського міського управління юстиції.

Дитина проживає разом із Позивачкою, її вихованням, моральним та духовним розвитком, здоров`ям, навчанням займається мати - Позивачка. Батько, не зважаючи на приписи ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, не приймає участі у вихованні дитини.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.02.2018 року у справі №487/5785/17 з Відповідача було стягнуто аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. щомісяця починаючи з 01.11.2017 року і до повноліття дитини.

На виконанні у Заводському відділі ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться на виконанні виконавчий лист по справі про стягнення аліментів з Відповідача на користь Позивачки на утримання дитини - АСВП №56249257.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином вказаним Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.02.2018 року у справі №487/5785/17 був встановлений обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання своєї доньки - ОСОБА_4 та визначено їх розмір.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки).

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс14.

Отже, виходячи з вище викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) платника аліментів підлягає до задоволення, оскільки саме одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів.

Положеннями ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1,5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Окрім того, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-IV).

У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав.

Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201).

Таким чином, суд вважає, що розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн., від якого була звільнена позивач та витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн., які підтверджені документально.

На підставі вищевикладеного та керуючись та ст.ст. 181, 182, 183, 184, 192 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76-84, 206, 263- 265 ЦПК суд, суд

ВСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити .

Змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва у справі № 487/5785/17 від 19.02.2018року, за яким з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , у сумі 1800,00грн., щомісячно, починаючи з 01 листопада 2017року до досягнення дитиною повноліття, з аліментів у твердій грошовій сумі на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Відкликати виконавчий лист по справі № 487/5785/17 виданий на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 лютого 2018 року із Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 .

Суддя Д.Г. Нікітін