Справа № 369/364/22
Провадження № 2/369/1243/23
11.05.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді - Дубас Т.В.,
секретаря судового засідання Житар АА.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду № 6 в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.
Свої позовні вимоги мотивує наступним.
15.06.2018 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано Дніпровським районним у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві за № 1212 від 15.06.2018 р.
18.12.2019 р. між сторонами було укладено Шлюбний договір, що його було посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Опятюк Л. Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 882.
Згідно п. 2 вищезазначеного договору особистим майно Позивача було зазначено:
- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- майнові права на квартиру під АДРЕСА_3 та в будівництві якого Позивач бере інвестиційну участь згідно Інвестиційного договору № МЛ18-21/К044/1 від 01.02.2019 р. шляхом здійснення нею інвестиційних внесків - грошових коштів, що належать їй особисто;
- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Бучанським ВДРАЦС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) між сторонами було розірвано шлюбу, про що зроблено відповідний запис за № 35 від 23.06.2021 р.
Спільним майном подружжя є таке майно, яке вони набули у шлюбі:
2) нежитлове привішення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 набутий подружжям на підставі додаткової угоди та акту розподілення площ від 07.03.2019 р. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором ВК Ірпінської МР Київської області Курищук М. М.
Спірне майно під час шлюбу за рішенням подружжя реєструвалося на Відповідача. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Оскільки, майно було придбане Позивачем та Відповідачем в період шлюбу, воно належить, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому Позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за ним 1/2 частки щодо кожного з об`єктів майна, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної прісності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до змісту частин 1, 2, 3 статті 61 Сімейного кодексу України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (друга статті 71 Сімейного кодексу України).
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 Сімейного кодексу України).
Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.
Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України повідомляє, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися.
Подаючи цей позов заявляє, що у жодному іншому суді відсутній спір між сторонами з підстав, що заявлені у позові.
У Позивача в оригіналі наявні такі докази: паспорт та ІПН, Свідоцтво про шлюб, Свідоцтво про розірвання шлюбу, Шлюбний договір, Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У Відповідача в оригіналі наявний паспорт. У Представника Позивача в оригіналі наявний Звіт про оцінку майна та посвідчення адвоката. Ордер про надання правничої (правої) допомоги, докази сплати судового збору та заява про накладення арешту на майно в оригіналі наявні у матеріалах справи.
На підставі вищезазначеного позивач просить суд:
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлове привішення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .
Відповідача відзив на позовну заяву до суду не подав.
Представник позивача подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити в письмовому провадженні.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник позивача до суду направила заяву у якій просила суд розгляд справи провести без її участі. Позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі.
В судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явились. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
15.06.2018 р. між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано Дніпровським районним у м. Києві ВДРАЦС ГТУЮ у м. Києві за № 1212 від 15.06.2018 р.
18.12.2019 р. між сторонами було укладено Шлюбний договір, що його було посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Опятюк Л. Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 882.
Згідно п. 2 вищезазначеного договору особистим майно Позивача було зазначено:
- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;
- майнові права на квартиру під АДРЕСА_3 та в будівництві якого Позивач бере інвестиційну участь згідно Інвестиційного договору № МЛ18-21/К044/1 від 01.02.2019 р. шляхом здійснення нею інвестиційних внесків - грошових коштів, що належать їй особисто;
- квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Бучанським ВДРАЦС у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) між сторонами було розірвано шлюбу, про що зроблено відповідний запис за № 35 від 23.06.2021 р.
Спільним майном подружжя є таке майно, яке вони набули у шлюбі:
2) нежитлове привішення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 набутий подружжям на підставі додаткової угоди та акту розподілення площ від 07.03.2019 р. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором ВК Ірпінської МР Київської області Курищук М. М.
Суду надані докази про сплату позивачем судового збору в розмірі 17 901 грн 20 коп.
Ч. 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 Сімейного кодексу України).
За ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України).
За правилами ст. 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.
Згідно ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є не споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З приписів ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Ч. 5 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах:
за подання до суду: позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п.п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову фізичною особою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року встановлений в сумі 2270 грн.
З врахуванням вказаного розміру прожиткового мінімуму максимальний розмір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою в 2021 році становила 11 350 грн 00 коп, а за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову фізичною особою 454 грн 00 коп. Разом це становить 11 804 грн 00 коп.
Позивачем за подання позову здійснено згідно наданих квитанцій за подання до суду позовної заяви майнового характеру два платежі судового збору на суму 11 350 грн 00 коп та 6 097 грн 20 коп, разом 17 447 грн 20 коп, за подання до суду заяви про забезпечення доказів або позову фізичною особою 454 грн 00 коп, всього 17 901 грн 20 коп.
Таким чином позивач вніс судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, на суму 6 097 грн 20 коп.
Згідно п. 1 ч. 1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).
Позивачка має право звернутись до суду з клопотанням про повернення їй переплаченої суми судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України на відповідача покладається судовий збір в розмірі 11 804 грн 00 коп.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 137, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлове привішення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 804 грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.
Інформація про позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_7 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_8 .
Суддя: Тетяна ДУБАС