Справа № 306/1915/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року у складі судді Вінер Е.А., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

На обгрунтування заяви зазначає, що їй на праві власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 , в якому фактично проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з дружиною ОСОБА_5 та двома дітьми, а також постійно перебувають троє дітей рідної сестри ОСОБА_7 . Проживання з вищевказаними особами вважає неможливим, оскільки вони зайняли всю житлову площу будинку і за рахунок того, що вони вчиняють систематично відносно неї домашнє насильство. Зазначає, що будинок необхідний для проживання з сім`єю, в тому числі з малолітньою двохрічною дитиною. З 2020 року питання щодо будинку в добровільному порядку вирішити не вдалося. З 24 лютого 2022 року в Україні Указом Президента України введено в дію правовий режим воєнного стану. В м.Львів де вона проживає з чоловіком та малолітньою дочкою періодично відбуваються масовані ракетні атаки, зникає електроенергія в будинку, водопостачання, мобільний зв`язок та інтернет, вона немає можливості проживати у власному будинку в с.Голубине. Вказує, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 протиправно вчиняють відносно неї дії, які містять ознаки домашнього насильства - психологічного, фізичного, матеріального, звільнили вагітну в період декретної відпустки та фактично залишили без засобів для існування та в їх діях вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.126-1 КК України - домашнє насильство.

Заявниця вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства та просить видати обмежувальний припис стосовно свого батька - ОСОБА_2 , матері - ОСОБА_3 , брата - ОСОБА_4 , дружини брата ОСОБА_5 , сестри ОСОБА_6 на строк 6 (шість) місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження їхніх прав відносно ОСОБА_1 , а саме: усунути перешкоди в користуванні належним на праві особистої приватної власності будинком в АДРЕСА_1 ; заборонити наближення на 700 м: щодо місця можливого проживання у власному будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривдникам, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори, розмови в соціальних мережах та мессенджерах, контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити подану заяву про видачу обмежувального припису. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні заяви та безпідставно відмовив у її задоволенні.

Відзив на апеляційну скаргу від заінтересованих осіб не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

З копії свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області вбачається, що заінтересована особа у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №4.

Від апелянта ОСОБА_1 надійшло до суду клопотання про розгляд справи за її відсутні. Окрім того, у поданому клопотанні зазначає, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 вимоги щодо нього просить не розглядати, а вимоги апеляційної скарги щодо інших заінтересованих осіб підтримує та просить суд задовольнити подану нею апеляційну скаргу.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_5 подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності обґрунтованих та доведених підстав для застосування відносно заінтересованих осіб обмежувального припису.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки такі відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на законі.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно п.п.3,4, 6,7,8,14,17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» N 2229-VIII (далі - Закон N 2229-VIII) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Частиною 3 ст.26 Закону N 2229-VIII передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Виходячи зі змісту вказаних норм, суди під час розгляду такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Главою 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Метою включення Законодавцем норм про видачу і продовження обмежувального припису саме до Цивільного процесуального кодексу було формування окремого інституту заходів запобігання та протидії домашньому насильству, які базуються на Законі N 2229-VIII.

Враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП України та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст.3 Закону N 2229-VIII визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, (колишнє подружжя), батьки одного з подружжя (колишнього подружжя), інші родичі.

Частинами 2,3,4 ст.26 Закону N 2229-VIII визначено заходи тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис за своєю суттю є заходом тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на кривдника - не після притягнення кривдника до адміністративної чи кримінальної відповідальності (що є тривалим у часі), а одразу після вчинення домашнього насильства, для унеможливлення його продовження чи повторення.

Враховуючи особливості мети обмежувального припису, суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Особою, що вчинила домашнє насильство (в рамках цивільного процесу набуває статусу заінтересованої особи) слід вважати особу, на яку вказує особа, яка зазнала домашнього насильства (її представник, законний представник, інші представники визначені ч.1 ст.26 Закону N 2229-VIII), з урахуванням тих вимог, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обгрунтовуючи заяву про видачу обмежувального припису відносно свого батька - ОСОБА_2 , матері - ОСОБА_3 , брата ОСОБА_4 , дружини брата ОСОБА_2 , сестри ОСОБА_6 заявниця зазначає про те, що вказані особи особисто та із залученням інших осіб систематично впродовж тривалого часу вчиняють відносно неї домашнє насильство - психологічне, матеріальне та фізичне, у зв`язку з чим зверталась до компетентних органів з відповідними заявами та зверненнями.

Судом встановлено, що між заявницею та заінтересованими особами існують неприязні стосунки.

Зокрема, ОСОБА_1 вказує на те, що їй на праві власності належить житловий будинок в АДРЕСА_1 , куди без її відома та згоди незаконно проникли до житла та зайняли перший поверх для свого проживання її брат ОСОБА_4 разом з дружиною та дітьми. На другому поверсі будинку проживають ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та постійно перебувають троє синів ОСОБА_6 . Оскільки з 2020 року питання щодо будинку в добровільному порядку вирішити не вдалося, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом.

Крім того, заявниця вказує на те, що ТОВ «Свалява-Міськбуд» та Буковецька філія ТОВ Свалява-Міськбуд» засновниками та директорами яких є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 незаконно звільнили її з роботи під час перебування у декретній відпустці в листопаді 2020 року без проведення розрахунку при звільненні, про що перевіркою Управління Держпраці у Закарпатській області встановлено порушення та складено відповідні протоколи і приписи.

Однак, жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про те, що зацікавлені особи вчиняють відносно заявниці ОСОБА_1 фізичне насильство щодо запобігання якому у суду були б підстави застосувати положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» в матеріалах справи відсутні, а також судом не встановлено і обставин, які відповідно до положень цього ж Закону свідчили б про психологічне насильство по відношенню до заявниці.

Вчинення перешкод користуванні житловим будинком, відносно якого розглядається спір у судовому порядку та наявність між сторонами трудового спору, не можуть розцінюватись як вчинення насильства у сім`ї.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що заявницею не доведено факт домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 по відношенні до неї, а тому відсутні підстави для видачі обмежувального припису.

За вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у поданій заяві. Наведені доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Рішення судом першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.3 ст.377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. (ч.1 ст.377 ЦПК України)

З копії свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчий комітетом Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області вбачається, що заінтересована особа у справі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №4.

В даному випадку заявником подано заяву про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . У даній справі не допускається правонаступництво.

Оскільки судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть заінтересованої особи ОСОБА_4 не допускає правонаступництва, підстав для скасування рішення і закриття провадження щодо ОСОБА_4 не має.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст 374, 375, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 27 січня 2023 року.

Головуючий:

Судді: