Справа № 127/6699/23
Провадження 2/127/824/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІК» про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ :

В наведеній вище справі позивач звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ТОВ «ВІК» нерухоме майно у межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 2 061 926,00 грн.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є повернення грошових коштів, одержаних відповідачем. Позивач вважає, що наразі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення суду, оскільки відповідач планує відчужити єдине нерухоме майно (основні засоби), яке перебуває у його власності. Такий вид забезпечення позову покликаний виключно захистити інтереси позивача у разі задоволення позову. Підстави для застосування зустрічного забезпечення в цьому випадку відсутні.

Вищевикладене й стало підставою для звернення представника позивача до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Розглянувши заяву, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір, з`ясувавши обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, дійшов висновку про залишення заяви про забезпечення позову без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обгрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Отже, у разі коли позовні вимоги стосуватимуться стягнення коштів і позивач має намір забезпечити свій позов шляхом арешту майна боржника, необхідним є наявність належного підтвердження про те, що майно, на яке заявник просить накласти арешт дійсно належить особі, до якої спрямовано позовні вимоги про стягнення боргу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 зроблено висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Між сторонами існує спір та предметом позову є вимога позивача до відповідача про стягнення заборгованості відповідно до умов договорів про надання поворотної фінансової допомоги: №34 від 24.07.2017 року, №1 від 06.02.2018 року, №2 від 08.02.2018 року, №3 від 28.02.2018 року, №5 від 06.03.2018 року, №6 від 13.03.2018 року, №7 від 19.03.2018 року, №8 від 23.03.2018 року, №9 від 30.03.2018 року, №11 від 24.04.2018 року, №12 від 25.04.2018 року, №13 від 22.05.2018 року, №14 від 07.06.2018 року, №15 від 12.06.2018 року, №16 від 14.06.2018 року, №17 від 22.06.2018 року, №18 від 09.07.2018 року, №19 від 20.07.2018 року, №20 від 27.07.2018 року, №21 від 28.07.2018 року, №22 від 28.11.2018 року, №1 від 07.02.2019 року, №2 від 22.02.2019 року, №3 від 22.02.2019 року, №4 від 28.02.2019 року, №6 від 07.03.2019 року, №7 від 28.03.2019 року, №8 від 02.04.2019 року, №9 від 10.04.2019 року, №10 від 18.04.2019 року, №11 від 23.04.2019 року, №12 від 03.05.2019 року, №13 від 10.05.2019 року, №14 від 28.05.2019 року, №15 від 30.05.2019 року, №16 від 04.06.2019 року, №17 від 06.06.2019 року, №18 від 20.06.2019 року, №19 від 03.07.2019 року, №20 від 23.07.2019 року, №21 від 29.07.2019 року, №22 від 31.07.2019 року, №23 від 14.08.2019 року, №24 від 02.09.2019 року, №25 від 18.09.2019 року, №26 від 01.10.2019 року, №27 від 07.11.2019 року, №29 від 22.11.2019 року, №30 від 28.11.2019 року.

При цьому, позивач не зазначила та не надала докази зарахування коштів поворотної фінансової допомоги на банківські рахунки відповідача та визнання боргу відповідачем, крім того, за низкою долучених договорів термін повернення поворотної фінансової допомоги не настав на момент подання до суду позовної заяви.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач не зазначила та не надала доказів, що у відповідача є належне на праві власності майно, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про вжиття такого способу забезпечення, як арешт майна, оскільки накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ВІК», в цьому випадку є неспівмірним з заявленими позовними вимогами, а накласти арешт на майно відповідача у розмірі, який є співмірним з ціною позову, неможливо, оскільки позивач не зазначив, на яке саме майно, належне відповідачу, просить суд накласти арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відомості про учасників справи :

Позивач ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІК», , адреса: м. Вінниця , вул. Острозького, 55, оф.102.

Суддя