РІШЕННЯ

Іменем України

03 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Сідорової А.В.,

справа № 333/1376/23

провадження № 2/333/1440/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Кузмінов Дмитро Валерійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь грошову суму у розмірі 83618 грн. 28 коп., що складаються з індексу інфляції у розмірі 73584 грн. 09 коп. та 3% річних за період 01.03.2020 року по 01.03.2023 року у розмірі 10034 грн. 19 коп. Також просила стягнути на свою користь судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що відповідач 31.05.2013 року звернув стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , в позасудовому порядку на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у п. 19 договору іпотеки, та зареєстрував за собою право власності на квартиру. Відповідно до звіту про оцінку предмета іпотеки від 09.07.2012 року вартість квартири становила 151870 грн. Будь-яких грошових коштів після реєстрації за собою права власності на вказану квартиру відповідач позивачу не сплатив, хоча відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» він повинен був відшкодувати їй перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотеко держателя, що становить 111491 грн., у зв`язку з чим, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів у рахунок 90% вартості квартири.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2021 року по справі №333/445/17 позовні вимоги до відповідача були задоволені.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року по справі №333/445/17 зазначене рішення суду було скасоване, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача суму грошові кошти у розмірі 111491,00 грн. в рахунок суми, яка є перевищенням 90% вартості предмета іпотеки: квартири АДРЕСА_1 , ринковою вартістю станом на 31 травня 2013 року - 151870,00 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку, починаючи з 01.06.2014 року відмовляється відшкодувати позивачці зазначену суму перевищення 90% вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачці 3 відсотків річних та індекс інфляції за період з 01.06.2013 року до цього часу, але у межах строк позовної давності цей період складе з 01.03.2020 року по 01.03.2023 року.

Згідно відзиву на позовну заяву, відповідач вимоги позову не визнає та зазначає про те, що з часу набрання 04.10.2022 року постановою Запорізького апеляційного суду законної сили відповідач не мав змоги виконати рішення суду, бо не мав реквізитів ОСОБА_1 , яка особисто до суду не з`являлась, з пропозицією добровільного виконання рішення суду не зверталась. Відповідач до моменту звернення за правовою допомогою для захисту його прав та інтересів у цій справі про жодне виконавче провадження повідомлений не був. Постанов про відкриття виконавчого провадження не отримував, а тому не знав про звернення рішення до примусового виконання. Як зазначає відповідач, у його діях не вбачається ознак ухиляння від виконання зобов`язань, а його поведінка направлена на своєчасне повернення коштів позивачу. На думку відповідача такі дії позивача свідчать про прострочення кредитора з огляду на те, що за час прострочення кредитора передбачені ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних не сплачуються, то пред`явлений у справі позов задоволенню не підлягає.

В будь-якому разі зобов`язання у відповідача виникло на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року в зв`язку з чим ставити питання нарахування інфляційних втрат та 3 % річних позивач може не раніше цього моменту.

Також, позивачем оспорюється розрахунок інфляційних витрат з огляду на те, що позивачем безпідставно включено до розрахунку індекс інфляції у розмірі 126,6% за грудень 2022 року, оскільки згідно даних Державної служби статистики України, інфляція у грудні 2022 року складала 100,7%, у зв`язку з чим розрахунок є помилковим.

Згідно з ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Інших заяв по суті від сторін не надходило.

Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач, будучі своєчасно та належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача зазначив, що його довіритель на особистій явці не наполягає. Також у судовому засідання заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, оголосив наданий раніше письмовий відзив.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, постановою Запорізького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 жовтня 2022 у справі №333/445/17 скасоване та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 111491,00 грн., в рахунок суми, яка є перевищенням 90 відсотків вартості предмета іпотеки квартири АДРЕСА_1 ринковою вартістю станом на 31 травня 2013 року - 151 870,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказаним судовим рішенням встановлені наступні обставини:

«27.12.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 позичила у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 50192,00 грн., які зобов`язалася повернути вказану у строк до 27 червня 2012 року без сплати процентів за їх користування.

У забезпечення виконання договору позики 27 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.C., зареєстрований в реєстрі за № 8263.

Відповідно до п. 1. договору іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_1 передала в іпотеку іпотекодержателю ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, житловою площею 15,1 кв.м., загальною площею 30,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 2 договору іпотеки сторони визначили, що заставна вартість предмету іпотеки становить 50000 грн. Інвентаризаційна вартість квартири становить 30870 грн. (п.3 договору іпотеки).

Відповідно до п.п. 19-20 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. У разі порушення умов договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень, в якій зазначає стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги.

У передбачений договором строк ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконала, позику не повернула, а тому у відповідності з п.п. 19, 20 договору іпотеки ОСОБА_2 через приватного нотаріуса Вартанову О.С. передав боржникові заяву з вимогою погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту одержання заяви.

В той же день, 09 липня 2012 року, заява була вручена ОСОБА_1 упродовж 30 днів заборгованість останньою не була погашена.

31 травня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції та зареєстрував за собою право власності на предмет іпотеки.

Як встановлено судовим рішенням від 08 травня 2015 року у справі № 333/5891/14-ц, провадження № 2/333/66/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконною реєстрації права власності на квартиру та відновлення становища шляхом скасування реєстрації, ринкова вартість іпотечної квартири станом на 29 травня 2013 року становила 151 870 грн.

Вищевказаним судовим рішенням, залишеним без зміни ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 вересня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року встановлено, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 була здійснена із дотриманням вимог чинного законодавства.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлені постановою Запорізького апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у справі №333/445/17 доказуванню не підлягають.

Як встановлено судовим рішенням від 08 травня 2015 року у справі №333/5891/14-ц, провадження №2/333/66/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконною реєстрації права власності на квартиру та відновлення становища шляхом скасування реєстрації 31 травня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, картка прийому заяви № 2746775. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Гуляєвим Олексієм Олександровичем було прийнято рішення № 2884777 від 05 червня 2013 року провести державну реєстрацію права власності форма власності - приватна, на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 .

Вказані обставини також визнані відповідачем по тексту відзиву на позовну заяву, а тому в силу ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» встановлює, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 200/14524/16-ц (провадження № 61-843св18) вказано, що: грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.

Отже, предметом доказування в даній справі є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, попередніми судовими рішеннями встановлено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 проведена на підставі поданих останнім документів та рішення державного реєстратора Гуляєва О.О. № 2884777 від 05 червня 2013 року.

Отже, в розумінні стаття 37 Закону України «Про іпотеку» саме з цього часу у Відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.

Зазначене спростовує твердження відповідача у відзиві щодо того, що зобов`язання відповідача виникло з 04 жовтня 2022 року з часу ухвалення постанови Запорізьким апеляційним судом по справі №333/445/17, через що вказане твердження судом відкидається як таке, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка заявила позовні вимоги через невиконання грошового зобов`язання у розмірі 111491,00 грн. і згідно наданого стороною позивача розрахунку, відповідач повинен сплатити 3% річних з лютого 01.02.2020 року по 01.02.2022 року від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 10034,19 грн. та інфляційні витрати за період березень 2020 року по січень 2023 року у розмірі 73584,09 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц.

На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок 3,0% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.02.2020 року по 01.02.2023 року.

Суд перевіривши наданий розрахунок, зазначає, що з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, в межах позовних вимог, вважає правильним наступний розрахунок процентів за прострочення кредиту: сума боргу х 3 % : 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, тобто:

Період розрахунку: з 01.02.2020 року по 31.12.2020 року - 335 днів

[відсотки] = 111 491,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (відсоткова ставка)

/ 100% ? 335 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 3 061,43 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів

[відсотки] = 111 491,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (відсоткова ставка)

/ 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3 344,73 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року - 365 днів

[відсотки] = 111 491,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (відсоткова ставка)

/ 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3 344,73 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 01.02.2023 року - 32 дні

[відсотки] = 111 491,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (відсоткова ставка)

/ 100% ? 32 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 293,24 грн.

Виходячи з вказаного розрахунку, сума нарахованих 3,0% річних за період з 01.02.2020 року по 01.02.2023 року становить 10044,13 грн.

Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих сум, а також не виходячи за межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі в розмірі 10034,19 грн.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Згідно аналізу практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012).

Суд враховує, що позивачем надано розрахунок, який проведено за період з березня 2020 року по січень 2023 року та вказаний розрахунок у відзиві оспорюється відповідачем. Суд, перевіривши розрахунок, виходячи з принципу диспозитивної та не виходячи за межі позовних вимог, приходить до наступного.

Розрахунок здійснюється за формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Де:

[Сума боргу] сума простроченого боргу;

[Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.

У період з 01.03.2020 року по 31.01.2023 року сукупний індекс інфляції склав 147,555% ( з розрахунку 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,80% = 147,555% (за період Березень 2020 - Січень 2023)

Отже, інфляційне збільшення у даному випадку становить: 111 491,00 грн. (сума боргу) ? 147,555% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 111 491,00 грн. (сума боргу) = 53 019,30 грн.

Таким чином, сума інфляційних втрат становить 53 019,30 грн.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позовних вимог, підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.02.2020 року по 01.02.2023 року в розмірі в розмірі 10034,19 грн. та інфляційні витрати з березня 2020 року по січень 2023 року у розмірі 53 019,30 грн.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58, рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних (75,41%) на користь з відповідача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 809,60 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.02.2020 року по 01.02.2023 року в розмірі 10034,19 грн. (десять тисяч тридцять чотири грн. 19 коп.), інфляційні витрати з березня 2020 року по січень 2023 року у розмірі 53 019,30 грн. (п`ятдесят три тисячі дев`ятнадцять грн. 30 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 809,60 грн. (вісімсот дев`ять грн. 60 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 04 серпня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва