31 січня 2023 року м. Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області у складі:
головуючої- судді Саєнко О.Б., при секретарі - Фольварковій Н.О.,
без участі сторін та їх представників,
ВСТАНОВИВ:
Подану заяву представником позивача умотивовано тим, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено ; позбавлено відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказує, що даним рішення не було вирішено питання розподілу витрат на правову допомогу, а тому просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.
10.01.2023 до судового засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце проведення якого повідомлялися судом завчасно та належним чином; при цьому, на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Цепляєва С.В. надійшла заява про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без його участі та участі позивача. Будь яких інших заяв та (або) клопотань на адресу суду не надходило.
Суд, вважає за можливе проводити розгляд даної заяви у відсутності не з`явившихся осіб.
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 07.11.2022 позов задоволено, позбавлено відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок повернення сплаченого за подачу позову судового збору- 908,00 гривень.

Також судом встановлено, що 01.10.2021 між адвокатом Цепляєвим С.В. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги в даній цивільній справі, в пункті 4.1 якого вказано, що клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі десять тисяч гривень (а.с.97).

На виконання умов вищевказаного договору, згідно квитанції №31 від 01.10.2021 позивач ОСОБА_1 сплатила адвокату Цепляєву С.В. гонорар в сумі 10 000 гривень (а.с.28).

З розрахунку (акту) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги від 08.11.2022 складеного адвокатом, судом убачається, що адвокатом Цепляєвим С.В. було надано ОСОБА_1 наступну професійну правничу допомогу: 01.10.2021 ознайомлення із документами, юридична консультація, вартість послуги складає 2 000,00 грн.; з 02.10.2021 по 06.10.2021 ознайомлення з судовою практикою, підготовка та складання позовної заяви про звільнення майна з під арешту, формування пакету документів до суду, завірення копій додатків до позову та відправлення позовної заяви до суду, вартість послуги складає 2 000,00 грн., а також здійснено підготовку заяв, скарг, клопотань під час розгляду справи в суді першої інстанції, участь в судових засіданнях на суму 6 000,00 грн., що в загальному розмірі і становить 10 000,00 гривень (а.с.96).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/455/19.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку (дії ) бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин четвертої, п`ятої та дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

В той же час, відсутність заперечень з боку відповідача не може мати наслідком стягнення з нього витрат на правову допомогу в такому розмірі, що очевидно призведе до надмірного обтяження відповідача.

В даному випадку суд звертає увагу, що дослідження судом співмірності витрат на правову допомогу здійснюється судом навіть у тому випадку, коли сам відповідач не надає будь-яких письмових заперечень.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд вважає, що витрати на правову допомогу в загальному розмірі 10 000,00 грн . є не співмірними із складністю даної цивільної справи, наданим адвокатом обсягом послуг, зокрема, даний спір для кваліфікованого адвоката є спором незначної складності. Крім того, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Також , матеріали даної справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а відтак , на переконання суду, адвокатом Цепляєва С.В. було виконано незначний обсяг технічної та юридичної роботи щодо підготовки даної справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 суд касаційної інстанції зазначив, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Визнаючи розмір судових витрат на надання професійної правничої допомоги суд вважає за необхідне виключити з розрахунку (акту) суми (розміру) гонорару за надання професійної правничої допомоги від 08.11.2022 (а.с.96) витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, такі послуги як ознайомлення з судовою практикою, оскільки цю роботу адвокатом повинно було би бути зроблено під час юридичної консультації клієнта, узгодження правової позиції, окрім того у вказаному розрахунку, адвокатом зазначено послугу: підготовка та складання позовної заяви про звільнення майна з під арешту, в той час як позовна заява ОСОБА_1 у даній справі була про позбавлення батьківських прав. Також, слід частково виключити витрати щодо підготовки заяв, скарг, клопотань під час розгляду справи в суді першої інстанції, участь в судових засіданнях, оскільки адвокатом в ході розгляду справи до суду було подані заяви, зокрема про розгляд справи без його участі (які є по суті аналогічними), а також адвокат Цепляєв С.В. прийняв безпосередню участь у одному підготовчому засіданні 04.07.2022.

Таким чином, врахуючи складність справи, участь адвоката у судових засіданнях, суд вбачає вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. є завищеними та такими, що не відповідають принципу співмірності, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу грошові кошти в розмірі 4000 гривень.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 246, 263-265, 270, 273, 354 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Цепляєва Сергія Вікторовича задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , у рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу - 4000 ( чотири тисячі ) гривень.

У відшкодуванні решти заявлених витрат на професійну правничу допомогу- відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Олена САЄНКО