ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1206/21

Провадження № 22-ц/4820/394/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року, суддя Сосна О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в якому просила стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», (далі - ПАТ «НАСК «Оранта»), на її користь 3771,71 грн. майнової та 188,58 грн. моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_2 30000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказала, що 31.01.2019 року відповідач ОСОБА_2 , цивільна відповідальність якого була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта», керуючи автомобілем «ВАЗ 21065», д.н.з. НОМЕР_1 , порушивши правила дорожнього руху, вчинив зіткнення з автомобілем «Сітроен Берлінго», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , з яким вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічних пошкоджень, в той час як вона, будучи пасажиром вказаного автомобіля, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, в зв`язку з чим тривалий час перебувала на лікуванні, на що понесла витрати у розмірі 3771,71 грн.

Винні дії відповідача ОСОБА_2 призвели до порушення звичайного укладу життя, зміну життєвих планів, оскільки вона тривалий час лікувалася від отриманих травм, втратила можливість користуватися автомобілем на час його ремонту, до цього часу відчуває дискомфорт та страх перебування в автомобілі. Свої моральні страждання оцінила у 30000 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28.11.2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не доводять обставин, на яких посилалася позивач у своїй заяві щодо отримання нею травм під час дорожньо-транспортної пригоди 31.01.2019 року. З досліджених судом доказів не вбачається, отримання позивачем зазначених у медичній документації тілесних ушкоджень саме в ході ДТП яка мала місце 31.01.2019 року, перебуваючи в автомобілі в якості пасажира, а також те, що вона перебувала на лікуванні у зазначений період як постраждала у автопригоді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначила, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального права внаслідок невірної оцінки судом наданих стороною позивача доказів. Вказала, що причинно-наслідковий зв`язок отриманих нею травм внаслідок вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що обставини про які зазначає ОСОБА_1 з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи не узгоджуються, позивач достатніми та належними доказами не довела факт заподіяння їй майнової та моральної шкоди його діями.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що згідно з постановою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області у справі №680/164/19 від 28.03.2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме у тому, що він 31.01.2019 року, о 14 год. 10 хв., на 91 км автодороги «Гуків-Дунаївці-Могилів-Подільський», керуючи автомобілем «ВАЗ 21065», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Сітроен Берлінго», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В силу п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року, №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

В силу п. 12.2 ст. 12 вказаного Закону франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При оцінці доказів суд враховує положення ст.ст. 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як зазначено у п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.08.2020 року у справі №129/1033/13-ц, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18 (п. 41). Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18).

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 06.09.2019 року у справі №680/240/19 ОСОБА_1 , 01.02.2019 року звернулася до Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про те, що 31.01.2019 року, приблизно о 14.00 год. в Новоушицькому районі на автодорозі поблизу с. Комунар сталася автопригода. Вона перебувала в автомобілі «Сітроен Берлінго», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2106, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

19.03.2019 року за вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000036 та розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 06.09.2019 року постанову старшого слідчого СВ Новоушицького ВнП Дунаєвецького ВП ГУНП в Хмельницькій області від 21.06.2019 року про закриття кримінального провадження №0000036 від 19.03.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасовано.

Скасовуючи постанову суддя зазначив, що згідно з первинним висновком судово-медичного експерта №38 від 09-10.04.201 року, у ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, стійкого цефалагічного, антено-невротичного симптому, одного синця в лобній частині, які могли утворитися як від одного удару тупим предметом, так і при ударі останнім в салоні легкового автомобіля, і по ступені тяжкості відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим суддя визнав передчасним висновок слідчого про заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень легкої ступені тяжкості.

Також, як вбачається зі змісту медичної картки КНП ДМР «Дунаєвецька багатопрофільна лікарня», 31.01.2019 року ОСОБА_1 діагностовано струс головного мозку внаслідок ДТП, яка сталася 31.01.2019 року та призначено лікування у лікаря невропатолога із зазначенням лікарських засобів необхідних для лікування.

Таким чином, враховуючи стандарт більшої переконливості, колегія суддів дійшла висновку, що існування стверджуваних ОСОБА_1 обставин щодо заподіяння їй шкоди внаслідок спричинення ОСОБА_2 дорожньо-траспортної пригоди, з урахуванням поданих нею доказів, видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Відповідно до наданих квитанцій та накладних на придбання ліків, позивач на лікування наслідків струсу головного мозку придбала ліків на загальну суму 3771,71 грн., відтак саме вказана сума майнової шкоди підлягає відшкодуванню відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 не надано суду достатніх доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням шкоди позивачу колегія суддів до уваги не приймає, оскільки відповідачем на спростування тверджень позивача не надано доказів, які б свідчили про їх неспроможність чи недостовірність.

Згідно зі ст. 26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Враховуючи, що майнова шкода, заподіяна ОСОБА_1 , що виразилась у придбанні ліків, становить 3771,71 грн., відповідно розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню із ПАТ «НАСК «Оранта» на користь позивача становитиме 188,58 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Враховуючи, що протиправними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 було заподіяно моральної шкоди, що виразилось у стражданнях через спричинення фізичного болю, зміни укладу життя на період лікування, колегія суддів, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, дійшла висновку, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди є грошова сума в розмірі 4000 грн., яка є достатньою для розумного задоволення потреб ОСОБА_1 , що не призведе до безпідставного збагачення останньої.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги №4 від 18.01.2023 року, адвокат Соловей О.В. та Суржок Г.Д. погодили надання адвокатом правової допомоги ОСОБА_2 при розгляді даної справи у суді апеляційної інстанції, вартість якої сторони визначили у фіксованій сумі 3500 грн., з розрахунку 850 грн. за одну годину роботи адвоката.

Як вбачається зі змісту акта приймання-передачі виконаної роботи від 18.01.2023 року, адвокатом витрачено на вивчення апеляційної скарги ОСОБА_1 та надання консультації 1 год., на підготовку відзиву на апеляційну скаргу 2 год., на підготовку додатку до відзиву та відправку його учасникам справи 0,1 год., на участь у судовому засіданні 1 год. Згідно з квитанцією від 18.01.2023 року гонорар за надання правової допомоги в розмірі 3500 грн. адвокату було сплачено.

До суду надійшло заперечення адвоката Благовірної А.О., який просив відмовити у стягненні на користь відповідача витрат на правову допомогу та зазначила, що вартість однієї години роботи адвоката в даній справі з урахуванням її складності не відповідає критеріям справедливості та підлягає зменшенню з 850 грн., до 200 грн. Зокрема, вивчення апеляційної скарги та надання консультації, підготовка додатків до відзиву та відправка їх учасникам справи; участь у судових засіданнях, не є окремими видами адвокатської діяльності, а є частиною підготовки відзиву на апеляційну скаргу. В апеляційній інстанції здійснюється письмове провадження у справі, без проведення судових засідань, а тому участь у судовому засідання представника відповідача Солов`я О.М. не відбувалася та дані послуги адвокатом не надавалися. Крім того, надання консультацій щодо характеру справи, вивчення судової практики в даній категорії справ здійснювалось адвокатом на стадії розгляду справи в суді першої інстанції та не потребує таких дій під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 року у справі № 211/3113/16-ц).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Дослідивши подані апелянтом документи на понесення витрат з правової допомоги, колегія суддів дійшла висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат не відповідає вищевказаним критеріям розумності та співмірності. Зважаючи на складність справи, а саме предмет доказування, складність застосування норм права та збору доказів у даній справі, а також складення адвокатом процесуальних документів у суді апеляційної інстанції, відсутність судових засідань за участі учасників справи, колегія суддів вважає, що розмір правничої допомоги заявленої позивачем до відшкодування у розмірі 3500 грн. є значно завищеним та підлягає зменшенню до 2000 грн.

Відповідно до положень 141 ЦПК України, апеляційний суд проводить розподіл судових витрат наступним чином.

Позовні вимоги задоволено частково, на 23,44% (7960,29 грн./33960,29 грн.х100%), відтак з відповідачів на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 212,83 грн. (23,44%х(908 грн. /100%), а саме, з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 105,88 грн. ((3960,29 грн./7960,29 грн.х100%)х212,83 грн./100%), в решті, а саме в частині 106,95 грн., відповідні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

В суді апеляційної інстанції позивачем сплачено 1362 грн. судового збору, відтак з відповідачів на користь позивача за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір в розмірі 319,25 грн.: (23,44%х(1362 грн./100%), а саме з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 158,82 грн. ((3960,29 грн./7960,29 грн.х100%)х212,83 грн./100%), в решті, а саме в частині 160,42 грн., відповідні витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково, позовні вимоги заявлені до ОСОБА_2 задоволено на 13,33% (4000 грн./30000 грн.х100%) з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню понесені судові витрати пропорційно до розміру залишених без задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , а саме, в сумі 1733,40 грн. (100%-13,33%х(2000 грн./100%).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 28 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 в частині вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 3771,71 грн. та моральну шкоду в розмірі 188,58 грн.

Позов ОСОБА_1 в частині вимог до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

В решті позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 105,88 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 106,95 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь ОСОБА_1 158,82 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 160,42 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1733,40 грн. судових витрат по оплаті послуг із надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова