Ухвала

22 березня 2023 року

м. Київ

справа № 466/3551/17

провадження № 61-3226ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» (далі - ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що 28 жовтня 2016 року її батько ОСОБА_2 - працівник відділу господарства ЛКП «ТФ «Львівсрецкомунтранс», згідно з правилами внутрішнього трудового розпорядку прийшов на роботу та став виконувати свої функції та обов`язки з 08 год 00 хв і під розвантажування контейнерів був придавлений останньою пачкою контейнерів.

Прибувши на місце події, швидка медична допомога забрала потерпілого, однак при транспортуванні до лікарні її батько ОСОБА_2 помер в автомобілі швидкої медичної допомоги.

Вказувала, що по факту трагічної загибелі її батька наказом Головного управління Держпраці у Львівській області від 01 листопада 2016 року № 218-НВ створено комісію для проведення розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року о 15 год 15 хв на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс».

За результатами проведеної позапланової перевірки дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці та промислової безпеки при проведенні вантажно-розвантажувальних робіт та складуванні 24 листопада 2016 року головним державним інспектором відділу нагляду в будівництві, котлонагляду на транспорті та зв`язку Мельником І. Л. виявлено наступні порушення: роботодавець не організував своєчасної розробки та затвердження схеми складування, розміщення площадок складування на території підприємства; не отримано дозвіл Держпраці на експлуатацію технологічного транспортного засобу (автонавантажувача типу 40814, заводський номер 58165, номерний знак НОМЕР_1 ); до керування автонавантажувачем допускаються працівники, які не мають посвідчення на право їх керування; не проведено щорічного технічного огляду автонавантажувача; на підприємстві відсутній дозвіл Держпраці на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію обладнання підвищеної небезпеки та інші.

Також зазначала, що проаналізувавши пояснювальні записки, протоколи опитування свідків та інших осіб причетних до нещасного випадку, лист ЛОР Львівського обласного бюро судово-медичної експертизи від 18 листопада 2016 року № 2858 та інші матеріали, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок з мийником ОСОБА_2 стався на території підприємства в робочий час, при виконанні завдань поставлених керівником, тому відповідно до пункту 15 «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, даний нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом і на нього складається акти за формою Н-1 та Н-5.

Відповідно до висновку комісії, створеної для розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 28 жовтня 2016 року о 15 год 15 хв на ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» причинами, що привели до нещасного випадку вказано наступні дії (бездіяльність): завідуючий господарством ЛКП «ТФ Львівспецкомунтранс» ОСОБА_4 не забезпечив безпеку та здоров`я оточуючих людей в процесі виконання вантажно-розвантажувальних робіт, визначив місце проведення вантажно-розвантажувальних робіт нерівне з вибоїнами, асфальтно-бетонне покриття місцями зношене з трав`яним покровом, чим порушив пункт 2.13 Посадової інструкції для завідуючого господарством, затвердженої директором ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 15 січня 2016 року, пункт 2 розділу 3 Вимог до місць проведення вантажно-розвантажувальних робіт, території підприємства, виробничих будівель і споруд, Правил охорони праці під час вантажно-розвантажувальних робіт НПАОП 0.00-1.75-15.

Також в акті форми Н-5, розділ 6 Висновок комісії (дії або бездіяльність яких призвела до нещасного випадку) вказується, що її батько ОСОБА_2 , мийник ЛКП «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» знаходився в стані алкогольного сп`яніння 2,39 % (проміле), чим порушив вимогу абзацу 7 підпункту 8.1. розділу 8 Правил внутрішнього розпорядку, затвердженого директором ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» від 04 січня 2016 року.

Стверджувала, що такий факт ставить під сумнів належне виконання керівним складом підприємства своїх посадових обов`язків. Вказані обставини підтверджують той факт, що головною причиною нещасного випадку на виробництві, внаслідок якого загинув її батько, є невиконання керівним складом ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» своїх службових обов`язків та грубе порушення норм трудового законодавства України.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ЛКП «ТФ «Львівспецконтранс» на свою користь 150 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її батька.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. Стягнуто з ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» судовий збір в дохід держави в розмірі 640,00 грн.

ЛКП «ТФ «Львівспецкомунтранс» у березні 2023 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року, у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року становить 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Таким чином, ціна позову у цій справі (150 000,00 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 100 = 268 400,00 грн).

Касаційна скарга містить посилання на те, що судове рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені заявником у скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для заявника (підпункт «в») пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга не містить інших посилань на винятки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив, заявник їх наявність не обґрунтував.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підтвердились, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Транспортна фірма «Львівспецкомунтранс» про відшкодування шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак