Номер провадження: 22-ц/813/325/23
Справа № 522/5187/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря Трофименко О.О.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 14352,38 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 21.03.1997 року, адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (р/р ПАТ «СК «УСГ» № НОМЕР_2 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, , адреса: м. Київ, вул. Івана Федорова, 32-а) суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 14 352 (чотирнадцять тисяч триста п`ятдесят дві) грн. 38 коп. та суму сплаченого судового збору 1921,00 грн. (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) грн. 00 коп.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги

16.01.2020 року не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи

У поданій апеляційні скарзі ОСОБА_1 що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення у повному обсязі не встановлено обставини справи, не перевірено обґрунтованість заявленого позивачем розміру шкоди та надано перевагу виключно доводам позивача.

Жодним документом, наданим позивачем, не підтверджено, які саме ушкодження отримав автомобіль під час ДТП, тому неможливо встановити, які саме роботи з відновлювального ремонту повинні були проводитись, що призводить до неможливості встановлення реального розміру збитків.

Крім того, Акт виконаних робіт та наданих послуг №00000741 від 12.06.2017 року, яким підтверджувалося фактичне виконання ремонтних робіт, був підписаний в односторонньому порядку лише надавачем послуг, підпис власника транспортного засобу на вказаному акті відсутній, отже зазначений документ не укладено сторонами, не породжує будь-яких правових наслідків та не є належним доказом, на що суд не звернув жодної уваги.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази проведення власником розрахунків за виконані ремонтні роботи.

Крім того, страхову виплату було здійснено без врахування зносу транспортного засобу.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

27 січня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.02.2020 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було призначено до розгляду під головуванням судді Гірняк Л.А.

Рішенням Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17.03.2023 року на підставі пункту 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.) визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: С.М. Сегеди, Т.В. Цюри.

Розпорядженням № 2805 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 24.03.2023 року у відповідності до рішення зборів суддів, згідно з пунктом 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року (із змін. та доп.) було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Погорєлової С.О. та Заїкіна А.П.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.03.2023 вказану цивільну справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Апелянт ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

12.05.2017 року в м.Одеса по вул. Миколаївська дорога, 233, сталася ДТП за участю автомобіля «Nissan Maxima», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_4 , що належить Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ» під керуванням водія ОСОБА_3 .

Факт скоєння ДТП підтверджується Постановою довідкою про ДТП №424181.

Внаслідок ДТП автомобіль «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_4 отримав механічні пошкодження, який на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Українська страхова група» відповідно до Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/17-AVIS від 15 грудня 2016 року.

15 травня 2017 року страхувальник звернувся із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Згідно ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов Договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

ПрАТ «СК «УСГ» на вимогу виконання умов договору страхування №28-0199-2700/17-AVIS від 15 грудня 2016 року, на підставі акту виконаних робіт №ТС-741 від 12.06.2017 року, страхового акту №СТОКА-3590 від 15 червня 2017 року та розрахунку до нього, було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 14 352,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №11461 від 16 червня 2017 року.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси по справі №523/7216/17 від 09.06.2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП.

Мотивувальна частина

застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду (стаття 1166 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З урахуванням встановлених у даній справі обставин та керуючись наведеними вище нормами матеріального права слід дійти висновку, що у зв`язку з виплатою Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» потерпілому страхового відшкодування, що полягало у оплаті вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, до позивача перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди власнику застрахованого автомобіля власнику пошкодженого автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_4 , в порядку суброгації.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Nissan Maxima», д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП не була застрахована в жодній страховій організації, що є грубим порушенням норм чинного законодавства, а тому на відповідача покладається обов`язок відшкодувати шкоду в повному обсязі.

Судом також приймається до уваги те, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача, а оспорюється лише розмір матеріальної шкоди.

Апеляційний суд наголошує, що виходячи з наведених вище положень ст.1166, 1187, 1188 ЦК України відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, настає лише за наявності усіх підстав, до яких законодавець відносить наявність такої шкоди: протиправної поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. (ч.2 ст.1192 ЦК України)

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається із дослідженої судом довідки схеми місця ДТП від 12.05.2017 року зіткнення відбулось між двома автомобілями автомобіля «Nissan Maxima», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_4 , що належить Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ» під керуванням водія ОСОБА_3 . Зіткнення відбулось з середньою задньою частиною транспортного засобу. Також згідно акту огляду пошкодженого транспортного засобу «Hyundai Elantra», д.н.з. НОМЕР_4 за результатами якого було встановлено пошкодження задньої частини автомобіля, а саме: задній бампер, спойлер заднього бамперу, задня панель, задній підсилювач бампера.

Колегія відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не в повній мірі було досліджено письмові докази, а саме: Акт виконаних робіт та наданих послуг №00000741 від 12.06.2017 року, оскільки пошкодження зазначені в акті відповідають зазначеним в довідці схеми місця ДТП від 12.05.2017 року пошкодженням.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 вересня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова