РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/8787/22

Номер провадження 2/495/401/2023

23 січня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

за участі секретаря судових засідань Саханова О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

04.11.2022 року позивачка ОСОБА_1 , звернулась до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд:

- встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2010 року по день її смерті;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку № 3, 39 в масиві № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (кадастровий номер :01:004:1132, кадастровий номер :01:004:1133, кадастровий номер :01:002:0314, кадастровий номер :01:002:0315), загальною площею 1,71 га., які розташовані на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 289585 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.06.2005 року народження.

Свою заяву позивачка - ОСОБА_1 обґрунтовує зокрема тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2 .

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_3 , 39 в масиві № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (кадастровий номер :01:004:1132, кадастровий номер :01:004:1133, кадастровий номер :01:002:0314, кадастровий номер :01:002:0315), загальною площею 1,71 га., які розташовані на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 289585 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.06.2005 року народження.

За життя ОСОБА_2 , 16 березня 2016 року склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Удобненської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до якого заповіла земельну ділянку загальною площею 1,71 га., яка розташована на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області в масиві № НОМЕР_1 , 19 ділянка № НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 що належить їй на праві власності, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначає позивачка, до смерті ОСОБА_2 , вони спільно вели господарство та мешкали разом з 2010 року за однією адресою по АДРЕСА_2 .

Згодом позивачка ОСОБА_1 , звернулась до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з заявою для оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, нотаріусом у видачі свідоцтва їй було відмовлено, адже відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку, у зв?язку з чим позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва та рекомендовано звернутися до суду задля захисту своїх прав та інтересів.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.11.2022 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14 грудня 2023 року.

Крім того, вказаною ухвалою було витребувано від Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24) копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 20.01.2023 року на 11 годину 40 хвилин сторони не з`явились.

Позивачка ОСОБА_1 , подала до канцелярії суду заяву з проханням судове засідання провести без її участі, вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак 18.11.2022 року подав до канцелярії суду заяву, відповідно до якої просив суд розглядати справу без участі сторони, проти позову не заперечує.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Стосовно заявленої вимоги позивачки ОСОБА_1 щодо встановлення факту його сумісного проживання разом з бабою - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 суд зазначає наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла бабця позивачки - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Судом встановлено, що відповідно до довідки № 1104 від 08 листопада 2022 року виданої старостою с. Удобне Маяківської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, вбачається, що померла ОСОБА_2 , яка згідно актового запису про смерть № 1198 від 09.11.2016 року померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживала за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 2010 року по день її смерті. На момент смерті фактично разом з нею проживала її онучка гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка доглядала за нею, разом вела спільне господарство, та здійснила поховання ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази суд вважає, що у судовому засіданні доведений факт спільного проживання однією родиною ОСОБА_2 (яка померла помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № 3, 39 в масиві № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (кадастровий номер :01:004:1132, кадастровий номер :01:004:1133, кадастровий номер :01:002:0314, кадастровий номер :01:002:0315), загальною площею 1,71 га., що розташована на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 289585 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.06.2005 року народження.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Удобненської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області від 16.03.2016 року, відповідно до якого спадкодавець ОСОБА_2 , заповіла земельну ділянку загальною площею 1,71 га., яка розташована на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області в масиві № НОМЕР_1 , 19 ділянка № НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 що належить їй на праві власності, своєї онучці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Листом завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 04.11.2022 року повідомлено позивача, що видати Свідоцтво про право на спадщину не можливо в зв`язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку.

Як вбачається з листа завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 06.12.2022 року № 818, згідно спадкового реєстру, спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

Згідно пункту 10 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», та відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України.

Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Отже, враховуючи відсутність заперечень та доказів протилежного, суд вважає доведеною ту обставину, що за життя спадкодавцю дійсно належало вказане майно (майнове право) та вважає, що матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті матері у вигляді земельної ділянки, № 3, 39 в масиві № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (кадастровий номер :01:004:1132, кадастровий номер :01:004:1133, кадастровий номер :01:002:0314, кадастровий номер :01:002:0315), загальною площею 1,71 га., які розташовані на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 289585 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.06.2005 року народження.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 2010 року по день її смерті.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ), право власності на земельну ділянку № 3, 39 в масиві № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (кадастровий номер :01:004:1132, кадастровий номер :01:004:1133, кадастровий номер :01:002:0314, кадастровий номер :01:002:0315), загальною площею 1,71 га., що розташовані на території Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району, Одеської області, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 289585 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.06.2005 року народження.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський