Справа № 367/7643/21
Провадження № 2/367/1845/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24 січня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:
головуючого судді Мерзлого Л.В.,
за участі секретаря судових засідань Валюх В.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вірджині» до ОСОБА_1 , третя особа: Реєстраційна служба Ірпінського управління юстиції, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-
До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Вірджині» до ОСОБА_1 , третя особа: Реєстраційна служба Ірпінського управління юстиції, про витребування майна з чужого незаконного володіння.
В позовній заяві позивач зазначає про те, що 27.11.2008 року Господарським судом міста Києва, справа № 31/423 було винесено ухвалу, якою звернено стягнення залишкового боргу, шляхом зобов`язання ТОВ «БІК «КиЕвінвестбуд» передати ТОВ «Вірджині» (надалі Позивач) житлові приміщення, які знаходяться по АДРЕСА_1 , загальною площею 1 379, 92 кв.м.
07.04.2009 року державним виконавцем ДВС Ірпінського МУЮ складено акт в порядку примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 27.11.2008 року по вищевказаній справі, за яким було передано Позивачу житлові приміщення в 85 квартирному будинку по АДРЕСА_1 : №№ 1, 2, 4, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 16, 17, 26, 39, 40, 43, 47, 48, 50, 53, 55, 56, 66, 67, 69, 74, 77.
Одночасно, 07.04.2009 року рішенням Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради Київської області № 74 присвоєно адресний номер вищезазначеному 85-квартирному житловому будинку загальної площею 5 764,4 кв. м., зокрема: АДРЕСА_1 . Разом з тим, 10.10.2011 року Господарським судом міста Києва постановлено ухвалу у справі №31/423, якою роз`яснено ухвалу суду та визнано, що дійсною адресою житлових приміщень, на які звертається стягнення, відповідно до ухвали суду №31/423 від 27.11.2008 року є АДРЕСА_1 . Дана ухвала залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 09.07.2013 року.
Таким чином, Позивач вказує про те, що являється власником вищезазначених житлових приміщень (26 квартир, включаючи квартиру АДРЕСА_2 ).
Більш того, рішенням Господарського суду Київської області від 03.06.2014 року, справа № 911/1474/14, було задоволено позовну заяву Позивача та визнано право власності за останнім на квартиру АДРЕСА_3 . Рішення набрало законної сили 21.06.2014 року.
На початку серпня 2021 року Позивач почав здійснювати збір необхідних документів для внесення у відповідності до чинного законодавства в реєстр речових прав на нерухоме майно дані про власність на вищевказану квартиру АДРЕСА_2 .
Проте, отримавши інформаційну довідку з реєстру речових прав на нерухоме майно № 271054594, Позивач дізнався, що квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за громадянкою ОСОБА_1 (надалі Відповідач).
З наявної інформаційної довідки № 271054594 від 18.08.2021 року, вбачається, що 16.10.2009 року рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси було задоволено зустрічний позов ОСОБА_1 , яким визнано право власності за останньою на окремо визначену житлову квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 42,88 кв. м.
03.08.2010 року Відповідачем на підставі зазначеного рішення було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Однак, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2013 року, вищезазначене рішення Придніпровського районного суду було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Тобто, підстава отримання права власності за Відповідачем була скасована.
08.08.2014 року Державним реєстратором Максюта Дмитром Вікторовичем було внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_3 (рішенням сесії Гостомельської селищної ради № 1056-55-VІ від 28 травня 2015 року вулицю Кірова перейменовано на вулицю Богдана Хмельницького) за ОСОБА_1 , підставою для державної реєстрації зазначено скасоване рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16.10.2009 року.
Таким чином, Позивач зазначає про те, що Відповідачем було неправомірно зареєстровано право власності на квартиру, яка останній не належить.
Відповідач була обізнана про те, що рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16.10.2009 року було скасоване, а також наявне рішення Господарського суду Київської області від 03.06.2014 року про визнане право власності за Позивачем на спірну квартиру, проте, не зважаючи на зазначене, звернулась з не чинним рішенням до реєстратора, який не перевірив дані, надані Відповідачем, та здійснив внесення до державного реєстру нерухомого майна відомості про власність останньої.
Таким чином, Позивач стверджує про те, що ОСОБА_1 являється особою, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа майном Позивача, а саме квартирою АДРЕСА_3 , оскільки набула право особистої приватної власності на спірну квартиру на підставі рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16.10.2009 року, яке було скасовано рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2013 року.
Отже, належним документом на підтвердження права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру було рішення суду, скасування якого є похідним від позовних вимог Позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння.
В даному випадку, спірне майно (квартира) вибуло з володіння власника Позивача поза його волею, зокрема, у зв`язку з державною реєстрацією права власності на квартиру, виданого на виконання рішення суду, яке надалі було скасоване.
Враховуючи вищезазначене, Позивач звертає увагу суду на те, що майно, яке вибуло з володіння власника (Позивача) на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, а отже в силу п.3 ч.1 ст.388 ЦК України, спірна квартира підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння, зокрема від ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вірджині».
В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.
В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялась належним чином.
У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалась своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.
В судове засідання представник третьої особи: Реєстраційної служби Ірпінського управління юстиції не з`явився.
У зв`язку з чим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи.
Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту є визнання права.
Згідно частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Встановлено, що 27.11.2008 року Господарським судом міста Києва, справа № 31/423 було винесено ухвалу, якою звернено стягнення залишкового боргу, шляхом зобов`язання ТОВ «БІК «КиЕвінвестбуд» передати ТОВ «Вірджині» житлові приміщення, які знаходяться по АДРЕСА_1 , загальною площею 1 379, 92 кв.м.
07.04.2009 року державним виконавцем ДВС Ірпінського МУЮ складено акт в порядку примусового виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 27.11.2008 року по вищевказаній справі, за яким ТОВ «Вірджині» було передано житлові приміщення в 85 квартирному будинку по АДРЕСА_1 : №№ 1, 2, 4, 6, 8, 9, 11, 12, 13, 16, 17, 26, 39, 40, 43, 47, 48, 50, 53, 55, 56, 66, 67, 69, 74, 77.
07.04.2009 року рішенням Виконавчого комітету Гостомельської селищної ради Київської області № 74 присвоєно адресний номер вищезазначеному 85-квартирному житловому будинку загальної площею 5 764,4 кв. м., зокрема: АДРЕСА_1 .
10.10.2011 року Господарським судом міста Києва постановлено ухвалу у справі №31/423, якою роз`яснено ухвалу суду та визнано, що дійсною адресою житлових приміщень, на які звертається стягнення, відповідно до ухвали суду №31/423 від 27.11.2008 року є АДРЕСА_1 . Ухвала залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 09.07.2013 року.
Рішенням Господарського суду Київської області від 03.06.2014 року, справа № 911/1474/14, задоволено позовну заяву ТОВ «Вірджині» та визнано право власності за останнім на квартиру АДРЕСА_3 . Рішення набрало законної сили 21.06.2014 року.

Згідно інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно № 271054594 від 18.08.2021, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована 08.08.2014 за громадянкою ОСОБА_1 , підставою для реєстрації права власності є рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16.10.2009 по справі №2-5832/2009.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 06 лютого 2013 року, рішення Придніпровського районного суду від 16.10.2009 по справі №2-5832/2009 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Як було встановлено судом, 08.08.2014 року Державним реєстратором Максюта Дмитром Вікторовичем було внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на квартиру АДРЕСА_3 (рішенням сесії Гостомельської селищної ради № 1056-55-VІ від 28 травня 2015 року вулицю Кірова перейменовано на вулицю Богдана Хмельницького) за ОСОБА_1 , підставою для державної реєстрації зазначено скасоване рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 16.10.2009 року, що підтверджується Інформаційною довідкою № 271054594.

Підстави набуття права власності передбачені в ст. 328 ЦК України, де зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, в державного реєстратора були відсутні законні підстави для реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Відповідно до частини 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини 1 статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно з частиною 1 статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Позивачем доведено належними та допустимими доказами законність та обґрунтованість своїх вимог щодо витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності. Спосіб захисту, обраний позивачем відповідає фактичним обставинам справи та правовідносинам, що склалися між сторонами.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 10885,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 16, 43, 182, 328, 387, 388, Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 81, 247, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вірджині» до ОСОБА_1 , третя особа: Реєстраційна служба Ірпінського управління юстиції, про витребування майна з чужого незаконного володіння, - задовольнити.

Витребувати з володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 , та передати її у власність Товариству з Обмеженою Відповідальністю "ВІРДЖИНІ" (ТОВ "ВІРДЖИНІ") Код .

Визнати за Товариством з Обмеженою Відповідальністю "ВІРДЖИНІ" (ТОВ "ВІРДЖИНІ") Код , право власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з Обмеженою Відповідальністю "ВІРДЖИНІ" (ТОВ "ВІРДЖИНІ") Код , судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 10885,00 грн.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В.Мерзлий