РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/2821/21

01 березня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення із житлового будинку,-

УСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про виселення із житлового будинку.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАО № 111763 від 18.06.2015, вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

06.11.1987 вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 у Виконавчому комітеті Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 36. Після укладення шлюбу вона змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_4 на прізвище відповідача ОСОБА_5 .

Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час вже досягли повноліття.

Їхнє з відповідачем подружнє життя не склалося з вини останнього, який неправомірно себе поводив у сім`ї, постійно застосовував до неї домашнє насильство, ображав її різними непристойними словами, принижуючи її честь і гідність як жінки і матері. При цьому робов це у присутності дітей та посторонніх осіб.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 31.01.2001 шлюб між мею та відповідачем по справі було розірвано.

Після розірвання шлюбу та припинення подружніх відносин відповідач ОСОБА_3 залишився проживати в її будинку, хоча продовжував себе неправомірно вести по відношенню до неї та до дітей, постійно влаштовуючи безпричинні скандали та сварки.

На даний час в належному їй житловому будинку, крім неї, продовжують проживати відповідач по справі ОСОБА_3 , та повнолітні діти від шлюбу, а саме син ОСОБА_6 , та син ОСОБА_7 .

Протягом останніх років спільне проживання з ОСОБА_3 стало нестерпним і неможливим, так як він зловживає спиртними напоями, постійно влаштовує скандали з нею та дітьми. Відповідач став нищити домашнє майно, викрадає домашні речі, зокрема продукти харчування, які обмінює на спиртні напої. При цьому відповідач ніде не працює і не займається домашнім господарством. Також будучи в нетверезому стані постійно погрожує їй фізичною розправою.

Згідно характеристики за № 633 від 27.07.2021, виданої виконкомом Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, вбачається, що відповідач ОСОБА_3 за час проживання в с. Перерісль зарекомендував себе з негативної сторони, схильний до зловживання алкоголю. Зі слів сусідів часто чути сварки з нецензурною лайкою з його сторони.

При цьому з довідки довідки-характеристики за № 634 від 27.07.2021, виданої виконкомом Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області вбачається, що вона за час проживання в селі зарекомендувала себе з позитивної сторони, хороша мама та дбайлива господиня. Сім`я перебуває на повному моєму утриманні. Із сусідами та односельчанами ввічлива і тактовна, користується авторитетом серед жителів села.

Вона неодноразово зверталася до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області із заявами та скаргами на неправомірну поведінку ОСОБА_3 , однак останній на їхні зауваження та попередження не реагує, продовжує постійно зловживати спиртними напоями, і будучи в нетверезому стані влаштовувати скандали і сварки, виражаючись в її адрес та адрес дітей нецензурною лайкою. Все це негативно впливає на її емоційний стан та стан здоров`я в цілому, а також емоційний стан дітей.

Крім того відповідач ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо неї.

Так, постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.01.2021 ОСОБА_3 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за протиправні дії, вчинені щодо неї 28.12.2020, однак звільнений від адміністративної відповідальності за його вчинення, оскільки суддя обмежилася усним зауваженням. При цьому останній повністю визнав себе винуватим і запевнив суд, що подібного більше не повторить.

Однак відповідач ОСОБА_3 продовжив неправомірно поводити себе, порушувати правила співжиття, зловживати спиртними напоями і вчиняти щодо неї психологічне домашнє насильство. Тому постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2021 він був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства щодо неї, і на нього накладено адміністративне стягнення в розмірі 340 грн. штрафу. В судовому засіданні відповідач не спростував обставини справи і не заперечував, що вчиняв щодо неї домашнє насильство.

Однак відповідач належних висновків не зробив і надалі постійно продовжив влаштовувати скандали, обзиваючи її різними нецензурними словами, викрадаючи домашні речі для обміну на спиртне. Тому постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.05.2021 він був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення домашнього насильства щодо нього повторно протягом року, яке мало місце 03.04.2021. На ОСОБА_3 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. При цьому в судовому засіданні останній не спростував обставини вчинення адміністративного правопорушення, знову запевнював, що подібного більше не повторить.

Також відповідач ОСОБА_3 вже на протязі тривалого часу жодним чином в утриманні житлового будинку та господарських будівель та споруд, їх ремонті, оплаті комунальних послуг, участі не приймає, а навпаки завдає значні матеріальні збитки, здійснюючи пошкодження майна, яке потім не бажає відновлювати. Також він постійно викрадає домашні речі, продукти харчування, зокрема заготовлену на зиму консервацію та овочі, які обмінює на спиртні напої. При цьому проявляє агресію до неї, вчиняє фізичне та психологічне насильство.

На її прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом про виселення відповідача з належного їй житла без надання іншого житла.

Також зазначає, що відповідач ОСОБА_3 , будучи її чоловіком, перейшов проживати до неї в належний їй житловий будинок, а тому набув лише право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_3 своєю неправомірною поведінкою робить неможливим її вільне користування належним їй на праві приватної власності житловим будинком, та в добровільному порядку виселятися не бажає. А тому звертаючись до суду з даним позовом, вона бажає усунути перешкоди з його боку у користуванні її майном шляхом виселення відповідача із належного їй житлового будинку.

Відзив на позовну заяву не поступив.

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених в позові. Просили суд ухвалити рішення, яким позов задоволити, виселити ОСОБА_3 із житлового приміщення, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , та нележить позивачу на праві приватної власності, без надання іншого приміщення. При цьому позивач просила не стягнути з відповідача на її користь сплачені нею судові витрати.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив обставини, на які посилається позивач, та заперечив факти вчинення щодо позивача домашнього насильства. Зазначив, що після розірвання шлюбу він проживає окремо в хатчині та території господарства, та жодним чином не чинить позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком та господарством. Також просив суд врахувати, що за час шлюбу він проживав у даному житловому будинку, та вкладав грошові кошти в утримання будинку. Крім того зазначив, що він не має жодного іншого житла, куди б міг переїхати. Просив надати йому можливість проживати у хатчині.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що перебуває в родинних відносинах з позивачкою ОСОБА_1 , та проживає недалеко від її господарства. Домоловоління, в якому проживає позивачка, належить їй на праві власності. Зазначила, що після розірвання шлюбу колишній чоловік позивачки залишився проживати у хатчині, яка знаходиться на подвір`ї. Ствердила, що неодноразово була свідком того, відповідач ОСОБА_3 вчиняв насильство щодо позивачки та її дітей, вчиняв сварки та скандали, ображав їх нецензурними словами. Також відповідач неодноразово виносив речі з хати та господарства та міняв на алкоголь. Така поведінка відповідача продовжується і на даний час.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що сином позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 . В нього є ще рідний брат ОСОБА_7 . Зазначив, що батько ОСОБА_3 неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо них та матері ОСОБА_1 , а саме зловживав алкоголем, в нетверезому стані безпричинно вчиняв сварки та скандали, під час яких ображав матір та його з братом нецензурними словами. Також батько неодноразово виносив з господарства різні речі, продукти та консервацію, які вимінював на алкоголь. Після розірвання шлюбу з матір`ю батько залишився проживати в хатчині на території домоволодіння. При цьому він продовжив зловживати алкгололем та вчиняти домашнє насильство щодо матері.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2021 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2021 по даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Вказаний факт стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії НАО № 111763, виданим 18.06.2015 державним нотаріусом Надвірнянської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області ІІІушкевич С.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1-944, на підставі спадкової справи № 577/2014. Згідно даного свідоцтва вказане домоволодіння перейшло позивачу в особисту приватну власність в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_9 . Дане свідоцтво зареєстроване в спадковому реєстрі 18.06.2015, номер у спадковому реєстрі 56784222, що стверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 40710510 від 18.06.2015, а також в Державному реєстрі речових прав на майно про реєстрацію права власності, номер запису про право № 10095179, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40, про що свідчить витяг за № 39319077 від 18.06.2015 (а.с. 7-9).

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 06.11.1987 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.01.2001 у справі № 2-43/2001, розірвано.

На підставі даного судового рішення 18.11.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління в Івано-Франківській області було зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами, про що було складено відповідний актовий запис № 43 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 10). Також вказані обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 7 від 18.11.2014 (а.с. 11).

За час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на даний час досягли повноліття.

Згідно з довідкою від 02.08.2021 № 647, виданою Переріслянської сільської ради вбачається, що в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_1 , 1962 р.н., заявниця, ОСОБА_3 , 1963 р.н., чоловік, ОСОБА_6 , 1988 р.н., син, ОСОБА_7 , 1991 р.н., син (а.с. 12).

Також судами установлено, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області з проханням вжити заходів реагування щодо її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який постійно провокує сварки та погрожує фізичною розправою.

Так, постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2013 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. З даної постанови вбачається, що 25.06.2013 близько 18.30 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 застосував психологічне насильство відносно дружини ОСОБА_1 , а саме обзивав її нецензурними словами та виганяв з дому (а.с. 16).

Постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12.01.2021 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та звільнено його від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, обмежившивсь усним зауваженням. З даної постанови вбачається, що 28.12.2020 в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчинив відносно дружини ОСОБА_1 умисні дії психологічного характеру, а саме висловлювався в її сторону нецензурною лайкою (а.с. 17).

Постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2021 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. З даної постанови вбачається, що постановою судді від 12.01.2021 ОСОБА_3 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Однак він належних висновків не зробив і повторно протягом року, а саме: 17.02.2021 р. в АДРЕСА_1 умисно вчинив дії психологічного характеру відносно своєї дружини ОСОБА_1 , а саме ображав її нецензурними словами (а.с. 15).

Постановою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.05.2021 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. З даної постанови вбачається, що постановою судді від 05.03.2021 ОСОБА_3 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Однак він належних висновків не зробив і повторно протягом року, а саме: 03.04.2021 близько 11.00 год. в АДРЕСА_1 , умисно вчинив дії психологічного характеру відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме ображав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою (а.с. 18).

Із висновку Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 11.08.2018 про результати розгляду звернення ОСОБА_1 встановлено, що 11.01.2018 в Надвірнянський ВП ГУНП поступило повідомлення від ОСОБА_1 про те, щоб прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який проживає в її будинку, та постійно вчиняє сварки в п`яному вигляді. Опитаний гр. ОСОБА_3 розповів, що дійсно інколи після роботи може дозволити випити, та коли приходить додому, його колишня дружина вчиняє з ним сварку та провокує на конфлікт. З гр. ОСОБА_3 було проведено бесіду профілактичного характеру щодо недопущення протиправних дій та попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність (а.с. 20).

Згідно довідки Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 05.01.2021 про результати розгляду звернення ОСОБА_1 встановлено, що 28.12.2020 в Надвірнянський ВП ГУНП поступило повідомлення від ОСОБА_1 про те, щоб прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який проживає в її будинку, та ображає її нецензурними словами. Опитаний гр. ОСОБА_3 розповів, що дійсно 28.12.2020 він прийшов додому та не міг відчинити вхідні двері, тому вирвав замок. З приводу цього між ним та його колишньою дружиною виникла словесна суперечка. Щодо гр. ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 21).

Також згідно довідки Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 04.03.2021 про результати розгляду звернення ОСОБА_1 встановлено, що 18.02.2021 в Надвірнянський РВП ГУНП поступило повідомлення від ОСОБА_1 про те, щоб прийняти міри до її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , який проживає в її будинку, та ображає її нецензурними словами. Опитаний гр. ОСОБА_3 розповів, що 17.02.2021 він перебував вдома. В цей момент до нього прийшла його колишня дружина та вчинила з ним конфлікт через те, що він ніби-то виносить продукти з дому. Щодо гр. ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП (а.с. 25).

Крім того, неправомірні дії з боку колишнього чоловіка ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтверджується й іншими повідомленнями про результати розгляду звернень, які наявні у матеріалах справи (а.с. 19, 22-24, 26).

Як вбачається з довідки-характеристики від 27.07.2021 № 633, виданої Переріслянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, відповідач ОСОБА_3 за час проживання в с. Перерісль зарекомендував себе з негативної сторони, схильний до зловживання алкоголю. Зі слів сусідів часто чути сварки з нецензурною лайкою з його сторони (а.с. 13).

З довідки-характеристики від 27.07.2021 № 634, виданої Переріслянською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області, позивач ОСОБА_1 за час проживання в селі зарекомендувала себе з позитивної сторони, хороша мама та дбайлива господиня. Сім`я перебуває на повному утриманні ОСОБА_1 . Із сусідами та односельчанами ввічлива і тактовна, користуюся авторитетом серед жителів села. Жодних зауважень до поведінки ОСОБА_1 не поступало (а.с. 14).

До матеріалів справи долучено копію вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17.06.2022, згідно якого ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт. Як вбачається зі змісту вироку, суд встановив, що протягом останніх двох років ОСОБА_3 умисно систематично (28.12.2020, 17.02.2021, 03.04.2021 та 10.01.2022) вчиняє психологічне насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 , з якою спільно проживає у одному будинку: за адресою АДРЕСА_1 , що проявиляється у словесних образах потерпілої нецензурними словами та погрозах, що призвело до психологічних страждань, а також погіршення якості життя ОСОБА_1 : постійної втоми, втрати енергійності, повноцінного сну, відпочинку, позитивних емоцій, посилення негативних переживань та емоційної напруженості. Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_1 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи (а.с. 62-64).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_3 без надання іншого жилого приміщення.

Нормативно-правове обґрунтування:

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 157, частиною першою статті 116 ЖК УРСР виселення членів сім`ї власника жилого будинку без надання іншого жилого приміщення допускається, якщо систематичне порушення правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Статтею 64 ЖК Української РСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

При вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, необхідно виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до частини другої та частини четвертої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику ЄСПЛ як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України», заява № 17496/19, зазначено про те, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому.

Головним завданням для суду є визначення того, чи досягнуто цим рішенням справедливий баланс між протилежними інтересами, про які йдеться (пункт 83 рішення ЄСПЛ у справі «Левчук проти України», заява № 17496/19).

У пунктах 84-86 рішення ЄСПЛ у справі «Левчук проти України», заява № 17496/19 вказано про те, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). У контексті статті 2 Суд зазначив, що у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема на фізичну та психологічну недоторканість (рішення ЄСПЛ у справах «Опуз» та «Талпіс»). Стаття 116 ЖК УРСР є ефективним засобам захисту прав позивача, у цій справі, з погляду на положення Конвенції, суди, з огляду на те, що заявник періодично піддавалася фізичному і психологічному насиллю, а вжиті заходи офіційного застереження не призвели до припинення такого насилля, що підтверджується копією вироку, за яким дійшли правильного висновку для задоволення позову та наявності ризику в майбутньому (насильства) якщо сторони продовжуватимуть проживати під одним дахом.

Разом з тим згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Мотиви, з яких виходить суд:

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАО № 111763 від 18.06.2015.

Відповідач ОСОБА_3 проживає у цьому будинку як колишній чоловік позивача.

Наявні у справі докази свідчать про те, що упродовж тривалого часу відповідач систематично порушує правила співжиття з позивачем, зловживає спиртними напоями, вчиняє сварки, застосовує психологічне і фізичне насилля, а також погрожує позивачу нанесенням тілесних ушкоджень та фізичною розправою, що робить неможливим проживання з ним в одному домоволодінні.

Заходи запобігання і громадського впливу стосовно відповідача, зокрема бесіди і попередження, виявилися цілком безрезультатними та не привели до припинення насильства щодо позивача.

Добровільно звільнити житло, яке належить позивачу на праві власності, відповідач не бажає.

З огляду на зазначене, з метою запобігти подальших випадків знущання, залякування та насильства щодо позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом його виселення.

Оцінюючи виселення відповідача ОСОБА_3 з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, ураховуючи вказані обставини, суд вважає, що припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету.

Висновки суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд встановив, що з боку відповідача мало місце систематичне порушення правил співжиття, яке робить неможливим для позивача проживання з відповідачем в одному домогосподарстві, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Тому суд приходить до висновку про задоволення позову та виселення відповідача із житлового приміщення, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , та належить позивачу на праві праві приватної власності, без надання іншого приміщення.

В судовому засіданні позивач відмовилась від вимоги про стягнення з відповідача в її користь сплачених судових витрат. Тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 64, 157, 116 ЖК УРСР, ст.ст. 3, 319, 391, 406, ЦК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст.ст. 4, 19, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення із житлового будинку задовільнити.

Виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , із житлового приміщення, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого приміщення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Міськевич О.Я.

Повний текс рішення

складено 10.03.2023.