Справа № 128/3077/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Фанда О.А.,

при секретарі судового засідання Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, -

в с т а н о в и в:

20 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гавришівка Вінницького району Вінницької області померла його мати ОСОБА_5 .

Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельні ділянки за цією ж адресою.

За життя ОСОБА_5 10 серпня 2016 року склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, заповідала позивачу.

Інших спадкоємців за заповітом, чи спадкоємців першої черги за законом, які б мали право на обов`язкову частку, не має.

Проте постановою нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2022 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому нотаріусом зазначено, що житловий будинок є колгоспним, а згідно ст. 123 ЦК України (в редакції чиній на час виникнення правовідносин) розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток всіх членів колгоспного двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати за ним, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який відповідно до технічного паспорту на житловий будинок житловий будинок складається з житлового будинку літ. «А», веранди «а» та ганку, сараю літ. «Б» , , погрібу «п/Б», сараю «б», вбиральні «В», літньої кухні «Г» гаражу «Д», воріт №2, хвіртки №3, криниці №4, огорожі №5, огорожі №6, ринковою вартістю 110714 гривень, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 травня 2023 року до участі у справі, в якості співвідповідача Вінницьку міську ради.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі.

Представник Вінницької міської ради проти задоволення позову не заперечував.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, матеріали спадкової справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , видане 12 жовтня 2021 року а.с. 18).

Відповідно до копії заповіту, складеного 10 серпня 2016 року ОСОБА_5 заповіла усе своє майно ОСОБА_1 (а.с. 19).

Після її мерті відкрилася спадщина, до складу якої входить жилий будинок, що розташований в АДРЕСА_2 (копія свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 23 травня 1987 року а.с. 20).

Спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ОСОБА_1 прийняв шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений строк. Однак, оформити у нотаріуса спадкові права після смерті матері ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 він не має змоги.

Постановою державного нотаріуса Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2022 року за № 1646/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії мені відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що житловий будинок за вищевказаною адресою відповідно до свідоцтва № НОМЕР_2 , належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_5 (а.с.46).

З копії виписики з погосподарської книги вбачається, що на період 1991-1995 р.р членами господарства були: ОСОБА_5 (голова), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_7 (невістка), ОСОБА_8 (внучка), ОСОБА_4 (внук) (а.с. 21).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору.

Частиною першою ст. 112 ЦК УРСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Тобто, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу другого пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників.

Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123, 563 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963 року.

Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли був введений в дію Закон України «Про власність».

Таким чином ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_4 станом на 15 квітня 1991 року були членами колгоспного двору за вказаною адресою та не втратили право на частку в спірному житловому будинку.

А отже підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому відсутні.

Зазначене не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом про визнання права власності на відповідну частку у вказаному житловому будинку як члена колгоспного двору.

З врахуванням вищезазначеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Понесені позивачем судові витрати, за його заявою суд залишає за позивачем.

Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1225, 1268, 1270, 1273 ЦК України, ст.ст. 5, 6, 22, 25, 116, 125, 126 ЗК України, керуючись, ст.ст. 1, 10, 76-80, 89, 258, 259, 263-265, 273, 293- 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку в порядку спадкування за заповітом, а саме на: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ «А», веранди «а» та ганку, сарію літ. «Б», погрібу «п/Б», сараю «б», вбиральні «В», літньої кухні «Г», гаражу «Д», воріт №2, хвіртки №3, криниці №4, огорожі №5, огорожі № 6, після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Вінницька міська рада, місце знаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2023 року.

Суддя О.А. Фанда