П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Джуги С.Д.,

суддів: Собослоя Г.Г., Фазикош Г.В.

з участю секретаря: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буковинський Тарас Йосипович, та апеляційною скаргою акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2023 року у складі судді Крегул М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «СЕНС БАНК» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та повернення коштів за недійсним правочином, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до акціонерного товариства «Альфа-Банк» змінено найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та повернення коштів за недійсним правочином.

Позов мотивовано тим, що 14.09.2018р. між нею, ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі «Кредитний договір»).

За умовами цього договору відповідач надав їй кредит у розмірі 53420 гри. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18.99 % річних строком користування 36 місяців. Згідно з п.3 Кредитного договору: кредит в розмірі 50 000 грн. був наданий Позивачу для власних потреб, шляхом переказу коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк», МФО 300346, а інша частина в розмірі 3420 грн. для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного Договору добровільного страхування ризиків Позичальника №006.501065597.111 від 14.09.2018 року. Згідно з п. 2 Кредитного договору, для повернення заборгованості за Кредитним договором використовується рахунок №5597, відкритий у Відповідача. Окрім сплати процентів в розмірі 18,99 %, Відповідач, згідно підпункту (б) пункту 1 Кредитного договору встановив на постійній основі комісійну винагороду за обслуговування кредиту в РОЗМІРІ 2.35% від суми кредиту, яка згідно графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг Додатку №1 до Кредитного договору повинна сплачуватися Позичальником щомісячно 14 числа кожного місяця в розмірі 1 255 грн. 37 коп. Відповідно до колонки 7.2 Додатку №1 Кредитного договору розмір комісійної винагороди по Кредитному договору складає 45193 грн. Також, згідно підпункту (б) пункту 1 вказаного вище Кредитного договору, Відповідач встановив також на постійні основі комісійну винагороду за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в Банку, що повинні оплачуватися згідно діючих Тарифів, тобто, як стверджує позивач, додатково встановив ще плату, що пов`язана з повернення позивачем заборгованості по кредитному договору. Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення кредитного договору) від 14.09.2018 року базою щомісячного розрахунку комісійної винагороди за обслуговування кредиту - платежу в розмірі 1255,37 грн. є пакет послуг за РКО. Згідно колонок 9,10 Додатку №1 до Кредитного договору реальна річна процента ставка за Кредитним договором складає аж 89.88% річних: а загальна вартість кредиту становить 115 677,43 грн.

Однак, як стверджує позивач, фактично після повного виконання нею зобов`язань по Кредитному договору, їй стало відомо, що встановлена Банком на постійній основі винагорода за обслуговування кредиту є незаконною (несправедливою) умовою договору. Крім того, вона добросовісно вважала, що така умова кредитного договору є законною, адже постійно сплачувала, а саме сплатила 43 платежі по кредиту на загальну суму 104 825 грн. 00 коп., чим фактично, як вияснилось, вже давно виконала свої зобов`язання за Кредитним договором.

Позивач стверджує, що розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості являється окремою та виключною підставою для визнання Кредитного договору у тій частині недійсним. Крім того, розмір указаної оплати є аномально непропорційним визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Отже, положення у Кредитному договорі, що встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості в даному випадку являються несправедливою умовою договору та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду Позивача та суперечить принципу добросовісності в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Окрім цього, вказаний пункт договору в графіку платежів не відповідає передбаченим у пункті шість етапі 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, є несправедливим та підлягає визнанню недійсним в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Також позивач у позовній заяві вказує про надуманість умов договору, зокрема щодо встановлення банком по кредитному договору плати за обслуговування кредитної заборгованості (послуги з РКО).

Окрім зазначеного, позивач вважає, що їй підлягають поверненню надмірно сплачені кошти в сумі 34340,89 грн., оскільки за весь час користування кредитом вона повинна була сплатити 53420,00 грн. сума позики та 17064,11 грн. проценти за користування кредитом, тобто всього 70484,11 грн. Натомість станом на день подання позову нею було вже сплачено 104825 грн.

Також позивач зазначає, що даний позов носить преюдиційний характер, оскільки судами вже неодноразово вирішувалися такі спори в аналогічних справах.

За вказаних обставин позивач просив: визнати недійсними підпункт (б) пункту 1 Угоди про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року щодо обов`язку сплати позичальником комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2.35% від суми кредиту; пункт (колонку) 7.2. Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг Додатку №1 до Угоди про надання кредиту №501065597 від 14.09.2018 року, яким встановлено щомісячний платіж за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 1 255,37 грн., що підлягає сплаті рівними платежами, 14 числа кожного місяця, за період з 14 вересня 2018 року по 14 вересня 2021 року на загальну суму 45 193 грн. 32 коп.; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, з часу її укладення, зарахувавши вже сплачені ОСОБА_1 сум комісійних винагород за обслуговування кредиту в рахунок погашення основного боргу по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, а надлишок сплачених коштів повернути ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року в розмірі 34 340 грн. 89 коп. (тридцять чотири тисячі триста сорок гривень 89 копійок); стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. 00 коп. зобов`язання ОСОБА_1 по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року вважати припиненим у зв`язку з достроковим виконання погашенням кредиту.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за угодою про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року та зарахувати вже сплачені ОСОБА_1 комісійні винагороди банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу за кредитом за угодою про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь держави - судовий збір у сумі 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири). Стягнуто з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 - 1 000 (одна тисяча) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким: стягнути з Акціонерного товариство «СЕНС БАНК» на її користь по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року кошти в розмірі 34 340,89 грн.; стягнути з Акціонерного товариство «СЕНС БАНК» на її користь витрати на професійну правову допомогу адвоката в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 15 000грн.; зобов`язання ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «СЕНС БАНК» по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року вважати припиненим у зв`язку з достроковим погашенням кредиту. Доводи апеляційної скарги, зводяться до того, що суд безпідставно та неправомірно відмовив у вимогах в частині стягнення з відповідача на користь позивача переплачених коштів у розмірі 34 340, 89 грн., зазначивши, що така вимога є передчасною та необхідності заявлення з даних підстав окремого позову; суд також не врахував, що згідно умов договору за весь час користування кредитом (в період з 14 вересня 2018 року по 14 вересня 2021 року) позивач повинен був сплатити 53 420 грн. - суми позики та 17 064,11 грн. процентів за користування кредитом, всього разом 70 484,11 грн., а станом на день подання позову позивачем було вже сплачено по кредиту коштів на загальну суму 104 825 грн., і фактично відбулась переплата у розмірі 34 340,89 грн., а зобов`язання за кредитним договором є припиненим; суд неправомірно зменшив витрати на правому допомогу у суді першої інстанції з 10 000грн. до 1000 грн., не врахувавши, що такий розмір є фіксованим в укладеному договорі про надання правової допомоги, а тому просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство «СЕНС БАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, а в частині відмовлених позовних вимог залишити рішення суду першої інстанції без змін. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків, що умови договору в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту є нікчемними, та не врахував, що отримання банком плати за обслуговування кредиту не суперечить приписам Закону «Про споживче кредитування» та відповідає умовам договору; позичальник ОСОБА_1 була ознайомлена з паспортом споживчого кредиту, Додатком №1 до Угоди про надання кредиту від 14.09.2018 року, яким чітко визначена сума щомісячної комісії за розрахункове касове обслуговування і позичальник з такими умовами договору погодилася і не відмовилася від укладення даного договору.

Відзиви на апеляційні скарги не подавались.

Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта ОСОБА_1 , представника апелянта ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга акціонерного товариства «СЕНС БАНК», не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12, ч.ч.1,2 ст. 13, ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи установлено, що 14 вересня 2018 року на підставі публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено угоду про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Згідно умов угоди, позичальнику ОСОБА_1 надано кредит для власних потреб в розмірі 53420 грн. строком на 36 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18.99% річних (фіксована ставка).

Відповідно до п.1 угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором. За ці послуги банком встановлюється комісійна винагорода, а саме: а) за надання кредиту 0.00% від суми кредиту, без ПДВ; б) за обслуговування кредиту 2.35 % від суми кредиту, зазначеної в угоді, без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в банку сплачується згідно діючих тарифів банку.

Додатком № 1 до угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року передбачено Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з врахуванням вартості всіх супутніх послуг.

У рядку 7.2 Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту зазначено, що розмір щомісячних платежів за розрахунково-касове обслуговування кредиту складає 1255,37 грн., тобто 2.35 % від суми кредиту, а загальна плата за розрахунково-касове обслуговування протягом всього строку дії кредитного договору становить 45193,32 грн.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У договорах за участю фізичної особи - споживача, враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст.627 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.3 ст.1054 ЦК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень п.п. 22, 23 ст. 1, ст.11 , ч.8 ст.18, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.1-3, 5 ст.203 ЦК України).

Частинами 2, 3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Кредитодавець перед укладенням договору про споживчий кредит повинен надати споживачу інформацію про наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця та інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону. (ч.1,ч.2 ст.9 Закону «Про споживче кредитування»)

Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, має містити відомості, які вказані в ч.3 ст.9 Закону «Про споживче кредитування».

Постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Матеріалами справи доведено, що за умовами споживчого кредиту відповідач надав позивачу кредит у розмірі 53420 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,99 % річних. Окрім сплати процентів у розмірі 18,99 відповідач згідно підпункту (б) п.1 договору встановив на постійній основі комісійну винагороду за обслуговування кредиту в розмірі 2,35% від суми кредиту, яка згідно Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг повинна сплачуватися позичальником щомісячно в розмірі 1 255, 37 грн. Також, згідно підпункту (б) п.1 договору відповідач встановив також на постійній основі окремо комісійну винагороду за переказ коштів та приймання готівки на рахунки в Банку, що повинні сплачуватися згідно діючих Тарифів Банку, тобто окремо додатково встановив позивачу плату, яка пов`язана з поверненням ним кредитних коштів за договором.

В порушення п.4 Додатку №1 Закону України «Про споживче кредитування» та Правил про споживчий кредит відповідач не визначив методики та бази нарахування плати за розрахункове касове обслуговування по кредитному договорі, вартість плати за кожну окрему послугу, що буде надаватися за цю плату, а лише вказав загальну назву послуги.

Матеріалами справи доведено, що виходячи з умов договору, кредит наданий у розмірі 53420 грн., розмір процентів за користування кредитом становить 17 064, 11 грн., натомість загальний розмір комісійної винагороди за обслуговування кредиту, яку позивач повинен сплатити, становить 45 193, 32 грн., що значно перевищує розмір процентів за користування кредитом і є явно несправедливим.

З урахуванням вищенаведеного суд першої інстанції правильно встановив, умови угоди про надання кредиту № 501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року, укладеної між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , в частині встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту в розмірі 2,35% від загальної суми кредиту на день видачі, що становить в сумі 1255.37 грн. є нікчемними та обґрунтовано застосував правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості за даною угодою та зарахування сплаченої ОСОБА_1 комісійної винагороди банку за обслуговування кредиту в рахунок погашення суми основного боргу, задовольнивши в цій частині позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними, висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Разом з тим, на думку колегії судів, суд помилково відмовив у вимогах позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача переплачених коштів у розмірі 34 340, 89 грн., зазначивши, що така вимога є передчасною та необхідності позивачем заявлення з даних підстав окремого позову.

Згідно із ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно із ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)). Також наголошено, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Матеріалами справи доведено, що згідно умов договору за весь час користування кредитом (в період з 14 вересня 2018 року по 14 вересня 2021 року) позивач повинен був сплатити 53 420 грн. - суми позики та 17 064,11 грн. процентів за користування кредитом, всього разом 70 484,11 грн.

Станом на день подання позову позивачем було сплачено по кредиту коштів на загальну суму 104 825 грн., і фактично відбулась переплата у розмірі 34 340,89 грн., (104 825 грн. 70 484,11 грн.), що підтверджено відповідними квитанціями, доданими позивачем до позовної заяви та не спростовано відповідачем.

З врахуванням наведеного, враховуючи, що дані кошти відповідач отримав безпідставно, внаслідок виконання позивачем нікчемного пункту договору, такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, що у даному випадку є належним способом захисту порушеного права та забезпечить відновлення порушеного права позивача і унеможливить необхідності її повторного звернення до суду для стягнення вказаних коштів.

Доводи апеляційної скарги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Щодо заявлених вимог позивача ОСОБА_3 про те, що зобов`язання ОСОБА_1 перед банком по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року вважати припиненим у зв`язку з достроковим виконання погашенням кредиту, то такі на даний час є передчасними, і судом в задоволенні їх обґрунтовано відмовлено, оскільки лише після здійснення перерахунку відповідачем всіх платежів, які сплатив позивач, можливим є встановлення факту повного виконання зобов`язань за договором і припинення зобов`язання у зв`язку з достроковим погашенням кредиту. Позивач щодо даної вимоги не довів порушення своїх прав та наявність спору з відповідачем. В цій частині доводи апеляційної скарги позивача не заслуговують на увагу.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної позивача про неправомірне зменшення витрат на правому допомогу у суді першої інстанції з 10 000грн. до 1000 грн., оскільки судом першої інстанції правильно зазначено, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, і не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів, з врахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, їх складності та часу, необхідного для їх надання, з врахуванням того, що заявлений позов задоволено частково, представник ОСОБА_1 - адвокат Буковинський Т.Й. в жодних судових засіданнях як представник позивача участі не брав, натомість, клопотав про розгляд справи у його відсутності, погоджується із висновками суду першої інстанції про зменшення суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката до 1000,00 грн., що відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.

Аналогічні критерії застосовує і апеляційний суд при вирішенні питання про стягнення заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн., який також не брав участі у розгляді справи, а тому колегія суддів приходить до висновку про визначення їх в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів за укладеним договором в розмірі 34 340 грн. 89 коп. підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення даних вимог. В решті рішення суду підлягає залишенню без мін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Буковинський Тарас Йосипович, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «СЕНС БАНК» залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 лютого 2023 року в частині відмови у стягненні на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року в розмірі 34 340 грн. 89 коп. (тридцять чотири тисячі триста сорок гривень 89 копійок), скасувати, ухваливши в цій частині рішення нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити та стягнути з акціонерного товариства «СЕНС БАНК» користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів по Угоді про надання кредиту №501065597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 14 вересня 2018 року в розмірі 34 340 грн. 89 коп. (тридцять чотири тисячі триста сорок гривень 89 копійок). В решті рішення суду залишити без мін.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 - 1 000 (одна тисяча) грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. В решті відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2023 року.

Головуючий :

Судді: