Справа № 203/493/23
Провадження № 2/0203/630/2023
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Колесніченко О.В., розглянувши у спрощеному порядку у письмовому провадженні в м. Дніпрі цивільну справу у паперовій формі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк» (, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 10 915,90 грн., що складається з наступного: 2 795,90 грн. відсотки за обліковою ставкою НБУ за період з 31 січня 2020 року по 30 квітня 2021 року, 8 120 грн. втрати від інфляції за весь період прострочення (6 670 грн. нарахування інфляційних втрат, 1 450 грн. нарахування 3 % річних за період з 31 травня 2021 року по 31 грудня 2022 року).

В обґрунтування позову зазначається, що відповідно до підписаної 20 липня 2010 року анкети-заяви № б/н відповідач ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та отримала кредит у розмірі 29 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак відповідач не виконала умови договору щодо повернення використаного кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитним лімітом, у зв`язку із чим позивач звертався із позовом до суду та рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року на користь позивача з відповідача стягнуто основну суму заборгованості, однак в частині стягнення заборгованості по процентам відмовлено, з підстав чого позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 21 квітня 2023 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.

Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з відмовою у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що 20 липня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (правонаступником, якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, згідно умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 14-15).

07 лютого 2022 року у цивільній справі № 203/1736/21 (провадження № 2/0203/126/2022) Кіровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалене заочне рішення, що набрало законної сили 10 березня 2022 року, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та на користь останнього з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 000 грн., що є заборгованістю за тілом кредиту. В частині стягнення заборгованості по процентам за користування у розмірі 6 551,94 грн., що утворилася станом на 14 квітня 2021 року, судом відмовлено з підстав того, що матеріали справи не містили доказів того, що з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку був ознайомився відповідач та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Також позивачем не було надано суду доказів того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів вона була ознайомлена та погодилася з умовами, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах розмірах і порядку їх нарахування, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) (а.с. 8-13).

Приймаючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, в силу преюдиційності, судом не ставляться під сумнів висновки викладені у заочному рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року у справі № 203/1736/21 (провадження № 2/0203/126/2022) та не підлягають додатковому доказуванню.

Доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у відповідності до вказаного рішення суду, матеріали справи не містять.

Так, позивач посилається на те, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2022 року у справі № 203/1736/21 не виконане, у зв`язку з чим просить суд стягнути з ОСОБА_1 відсотки на рівні облікової ставки НБУ за час користування грошовими коштами у порядку передбаченому ст. 1048 ЦК України та інфляційні збитки й три відсотки річних у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, нарахованих на суму заборгованості.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц) якщо кредитор використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Як вбачається, заочним рішенням суду від 07 лютого 2022 року у справі № 203/1736/21 не встановлено договірних відносин між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , а відтак не є узгодженим між сторонами строк повернення грошових коштів, однак стягнуто фактично отримані відповідачем грошові кошти, як за вимогою кредитора.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що стягнення основної суми боргу у відповідності до рішення суду від 07 лютого 2022 року у справі № 203/1736/21 припиняє право користування отриманими коштами, у зв`язку з чим кредитор АТ КБ «ПриватБанк» втрачає право на отримання відсотків за користування кредитом, а також з урахуванням того, що право на отримання відсотків за користування кредитними коштами не можливе за межами договору, а згідно з ст. 1048 ЦК України передбачено лише за наявності договору.

У зв`язку з цим, суд вважає вимоги позивача про стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважає, що права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З ухваленням рішення суду від 07 лютого 2022 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту на користь АТ КБ «ПриватБанк» не припинилися правовідносини та тривають до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з цим, суд вважає, що позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Однак, щодо періоду стягнення, суд зазначає наступне.

Так, позивачем заявлені до стягнення нарахування у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період з 31 травня 2021 року по 31 грудня 2022 року.

Відповідно до пункту 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Згідно з Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 87/2020 від 13 березня 2020 року, а також постановами Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11.03.2020 та «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 1236 від 09 грудня 2020 року з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України встановлено карантин, строк дії якого продовжувався до 30 червня 2023 року.

Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Починаючи з 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України був введений в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, що Указом Президента України продовжено до 19 серпня 2023 року.

Отже, за заявлений позивачем період з 31 травня 2021 року і по 30 червня 2023 року на території України діяв карантин з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, а починаючи з 24 лютого 2022 року і по день ухвалення цього рішення на території України введено воєнний стан.

За таких обставин, оскільки позивачем заявлені вимоги про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період, у який на території України введено карантин, а пізніше воєнний стан, приймаючи положення пунктів 15 та 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Приймаючи відмову у задоволенні позову, у відповідності до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем до відшкодування відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене і підписане 21 липня 2023 року.

Суддя О.В. Колесніченко