Справа № 459/3277/21 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/3035/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва,

ВСТАНОВИЛА:

19.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва.

Просив стягнути з відповідача на його користь 60000,00 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва.

В обґрунтування позову послався на те, що з 01.08.1979 до 24.07.1999 працював на посаді машиніста гірничовиймальних машин шостого розряду з повним робочим днем шахти №10 «Великомостівська» Західно Українського виробничого об`єднання по видобутку. Зазначав, що пропрацював в умовах впливу шкідливих факторів 22 роки. За результатами обстеження, йому було встановлено діагноз: радикулопатія, хронічний бронхіт 2 ст. Причиною виникнення професійних захворювань є контакт з шахтним пилом, фізичні навантаження, вібрація, що перевищує граничнодопустимі рівні на протязі 22 років роботи у шахті. Згідно з довідкою серії ЛВА-1 № 119354, виданою обласною МСЕК 09.01.2002, йому вперше встановлено ІІІ групу інвалідності, а згідно довідки серії ЛВА-2 № 017712 від 10.12.2002, вперше встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 55 % у зв`язку з професійними захворюваннями та трудовим каліцтвом, а саме: 30 % хронічний радикуліт, 15% - бронхіт, 10% трудове каліцтво 05.11.1990, 28.01.1987. Згідно з довідкою від 07.12.2004 серії ЛВА-2 №015091, йому безтерміново встановлено 60 % ступеня втрати професійної працездатності, з них: 30 % хронічний радикуліт, 20% - бронхіт, 10% трудове каліцтво 05.11.1990, 28.01.1987. Згідно з довідкою від 07.12.2004 серії ЛВА -1 №161846 йому безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності. Вказував на те, що внаслідок отриманого професійного захворювання та трудового каліцтва, йому завдано значної моральної школи у вигляді фізичних та душевних страждань. Він не в змозі вести нормальний спосіб життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти на лікування. Постійний кашель викликає небажану увагу людей, і він знаходиться у пригніченому та депресивному стані. Також, професійне захворювання значною мірою вплинуло на життєві відносини, сімейні обставини, це викликає моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє. Тому, просив позов задовольнити та стягнути на його користь завдану моральну шкоду.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь ОСОБА_1 45000 (сорок п`ять тисяч) гривень 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області на користь держави 681 (шістсот вісімдесят одну) гривню 00 копійок судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржило Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд розглянув спір до неналежного відповідача. Вважає, що відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, незалежно від часу настання страхового випадку з 01.01.2015 і на момент подання позову не є обов`язком Фонду соціального страхування України. Така виплата здійснюється відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Вважає, що оскільки позивач отримав ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин, тому така повинна відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу, а судом не встановлено та не досліджено факту спричинення позивачу моральної шкоди у зв`язку з професійним захворюванням та нещасним випадком. Крім того, звертає увагу суду на те, що позивач частково втратив професійну працездатність, але не втратив здатність вести звичайний спосіб життя, не втратив можливість надалі працевлаштовуватися після встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга l статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у вказаній редакції).

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»).

Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку.

20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України).

З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи.

Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача.

Судом встановлено, що з 01.08.1979 по 24.07.1999 позивач працював на посаді машиніста гірничовиймальних машин шостого розряду з повним робочим днем у шахті №10 «Великомостівська» Західно Українського виробничого об`єднання по видобутку. 24.07.1999 ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за ініціативою працівника у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.7).

07 грудня 2001 року комісія шахти «Степова» провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання працівника ОСОБА_1 , про що було складено акт розслідування професійного хронічного захворювання по формі П-4, з якого вбачається, що професійне захворювання виникло внаслідок контакту з шахтним пилом, фізичним перевантаженням, вібрацією, що перевищувала гранично допустимі рівні на протязі 22 років роботи в шахті (а.с.12-13).

Також встановлено, що 30.01.1987 та 06.11.1990 керівником шахти №10 «Великомостівська» затверджено акти відповідно №7 та №92 про нещасний випадок на виробництві (форма Н-1), що мали місце 28.01.1987 та 05.11.1990, з яких вбачається, що в ході виконання своїх трудових обов`язків ОСОБА_1 був двічі травмований, а саме; 30.01.1987 отримав травму кисті з частковим пошкодженням сухожилля, а 05.11.1990 травму лікті правої руки. (а.с.15-16, 14).

Згідно довідки МОЗ Обласної МСЕК №3 серії ЛВА-1 №119354 від 09.01.2002 позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності, внаслідок професійного захворювання до 01 січня 2003 року, визначена потреба позивача у лікуванні у терапевта, невропатолога (а.с.10).

Довідкою Сокальської районної МСЕК, серії ЛВА-2 № 017712 від 10.12.2002 ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, потребу у додаткових видах допомоги, а саме: 55% втрати професійної працездатності, з них 30 % хронічний радикуліт, 15% - бронхіт, 10% трудове каліцтво 05.11.1990, 28.01.1987, потреба позивача у санаторно-курортному лікуванні (а.с.11).

У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями виписок та витягів з медичної карти стаціонарного та амбулаторного хворого, копією заключення (а.с.19-23).

Повторним оглядом МСЕК 07.12.2004 позивачу встановлено III групу інвалідності профзахворювання та 60% втрати працездатності, з яких 30% хронічний радикуліт, 20% - бронхіт, 10% трудове каліцтво 05.11.1990, 28.01.1987 безтерміново (а.с.8,9).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача 45000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з доведеності факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та трудове каліцтво, а відтак право позивача на її відшкодування.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий узгоджується з правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 459/3304/16, та відповідає матеріалам справи.

Колегія суддів також погоджується з розміром моральної шкоди в сумі 45000 грн, стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки така визначена судом з дотриманням вимог розумності, справедливості та відповідає встановленим обставинам справи.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 10.05.2023

Головуючий

Судді