Номер провадження: 22-ц/813/6185/23
Справа № 501/4157/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Стахова Н.В., Комлева О.С,

за участю секретаря судового засідання Гуденко Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Петрюченко М.І., в приміщенні того ж суду

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий виклад обставин справи та зміст заяви

ОСОБА_2 01.11.2021 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до Головного управління національної поліції України в Одеській області, Управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб національної поліції (а.с.1-2 т.1), згідно якого просить суд зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Одеській області відшкодувати моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що в липні 2017 слідчою Чорноморської поліції Король йому (позивачу) була оголошена підозра за ознаками статті 125 КК України. Фальсіфікація матеріалів провадження здійснювалась слідчими, за узгодженням з посадовими особами Головного управління Національної поліції України в Одеській області та національної поліції. Процесуальне керівництво, в подальшому обвинувачення в суді здійснювали прокурори Чорноморської прокуратури, обласної прокуратури. У вересні 2021 позивач випраданий вироком Одеського апеляційного суду. Позивач стверджує в позові, що він був перебував під слідством та судом 50 місяців, був зобов`язаний з`являтись на суди, слідчі дії, допити, терпів ганьбу від сусідів, терпів статус підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, образи, тощо. Посилаючись на ст.130 КПК України, ст.ст.1, 13, 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», звернувся до суду з відповідним позовом. ОСОБА_2 02.11.2021 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до Прокуратури Одеської області, Управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб національної поліції (а.с.20-21 т.1), згідно якого просить суд зобов`язати Прокуратуру Одеської області відшкодувати моральну шкоду в сумі 300 000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що в липні 2017 слідчою Чорноморської поліції Король йому (позивачу) була оголошена підозра за ознаками статті 125 КК України. Фальсіфікація матеріалів провадження здійснювалась слідчими, за узгодженням з посадовими особами Головного управління Національної поліції України в Одеській області та національної поліції. Процесуальне керівництво, в подальшому обвинувачення в суді здійснювали прокурори Чорноморської прокуратури, обласної прокуратури. В вересні 2021 позивач випраданий вироком Одеського апеляційного суду. Позивач стверджує в позові, що він був перебував під слідством та судом 50 місяців, був зобов`язаний з`являтись на суди, слідчі дії, допити, терпів ганьбу від сусідів, терпів статус підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, образи, тощо. Посилаючись на ст.130 КПК України, ст.ст.1, 13, 14 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», звернувся до суду з відповідним позовом. Позивач ОСОБА_2 01.12.2021 надав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.35 т.1), згідно якої просить суд зобов`язати Головне управління Національної поліції України в Одеській області відшкодувати моральну шкоду в сумі 325 000,00 грн. Позивач ОСОБА_2 01.12.2021 надав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.37 т.1), згідно якої просить суд зобов`язати Прокуратуру Одеської області відшкодувати моральну шкоду в сумі 325 000,00 грн. Представник Одеської обласної прокуратури 26.12.2021 надав до суду відзив на позов (а.с.46-49 т.1), просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на те, що наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому числі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. Також, представник відповідача вказує у відзиві, що суб`єктом відповідальності у справах наведеної категорії є Держава, через що обласна прокуратура не є юридичною особою, яка особисто відповідає за зобов`язаннями держави Україна. Одеська обласна прокуратура протиправних дій відносно позивача не вчиняла, через що вимога про зобов`язання саме Прокуратури Одеської області відшкодувати позивачу моральну шкоду не підлягає задоволенню, прокуратура Одеської області не є належним відповідачем у справі. Представник Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області 31.12.2021 надав до суду відзив на позов (а.с.82-87 т.1), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що: - у разі задоволенні позовних вимог при обрахунку розміру моральної шкоди суд має брати до уваги розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-VІІІ мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат; - позивач обмежується лише загальними посиланнями, що внаслідок дій органів досудового розслідування, які були здійснені з метою розслідування злочину йому було завдано моральної шкоди і не надає суду жодних доказів про її наявність, також доказів на підтвердження здійснення у відношенні нього фізичний та психічний вплив та в чому він виражався позивач не надає; - з розрахунком розміру моральної шкоди неможливо погодитись, оскільки він складений позивачем на власний розсуд та виходячи з його внутрішніх переконань, розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним; - позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме внаслідок дій посадових осіб відповідачів йому була завдана моральна шкода, тощо. Представник Головного управління Національної поліції України в Одеській області надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.98-103 т.1), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що: - твердження позивача про заподіяння моральної шкоди необґрунтовані; - позивачем не доведено причинно наслідкового зв`язку між діями ГУНП в Одеській області і тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, а також, що погіршення стану здоров`я позивача пов`язане саме з розглядом різноманітних справ в судах адміністративної юрисдикції; - розмір моральної шкоди необґрунтовано завищено; - при встановленні факту заподіння моральної шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, тощо.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона. Одночасно кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. В даному випадку, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди) та відповідні вимоги, повязані з відшкодуванням шкоди за рахунок держави, натомість задоволення будь-якої з вимог, заявлених позивачем, не призведе до захисту його прав, що є самостійною підставою для відмови в його заяві. Зазначене свідчить про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх оспорюваних прав, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу. В поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення, та ухвалити нове рішення яким частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 322 270 гривень.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що згідно оскаржуваного рішення станом на дату ухвалення даного рішення, розмір мінімальної заробітної плати становив 6500 гривень, що не відповідає дійсності. Так, відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року Ле 2710-IX, установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 6700 гривень. Таким чином, з урахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань Позивача, характеру немайнових втрат, яких він зазнав, наявності вимушених змін у його життевих стосунках, виходячи з засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. органів досудового розслідування, прокуратури і суду», достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, з розрахунку за 48 місяців та 3 дня, а саме 322 270 грн. ( (48*6700=321 600 грн.) + (3*(6700/30)=670 грн.) ) Так, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, Позивач просив стягнути моральну шкоду з органу поліції та прокуратури. Разом з тим, зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач посилається на відповідальність держави за шкоду, завдану органом досудового розслідування та прокуратури. Однак, Позивач помилково у своїй прохальній частині позовної заяви зазначає відповідачами Управління ДКС України в Одеській області. Разом з тим, позивач вірно зазначив відповідачами у справі відповідні органи державної влади - ГУНП в Одеській області та прокуратуру Одеської області (на даний час Одеську обласну прокуратуру). Виходячи з вищевказаного, за змістом позовної заяви позивач визначив відповідача - державу Україна, однак помилково, зазначив відповідачем Державну казначейську службу України. Тому, помилковими є висновки суду першої інстанції щодо звернення до суду з вишевказаним позовом до неналежних відповідачів.

Позиція відповідачів по справі

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, представник ГУНП в Одеській області звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В обґрунтування зазначали, що з огляду на вищевказане, наявність умов визначених у пункті 1 (щодо статті 1167) та у пункті 2 у межах розгляду даної цивільної справи має довести позивач. Застосування статей 1173, 1174, 1176 ЦК України у справі №501/4157/21 чітко взаємопов?язано із положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 13.04.2012 р. N 4652-VI. Вважали, що твердження позивача про заподіяння моральної шкоди не обґрунтовані. Заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, згідно з діючим законодавством, повинні бути обґрунтовані наявністю такої шкоди, протиправністю діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між школою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.Згідно з п. 9 Постанови №4, відповідно до розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви, а позивач надати усі необхідні докази. Також зазначали, що позивач лише обмежується загальним посиланням, що він пережив тяжкі моральні страждання. Вважали, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, як зазначалося вище, обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв?язку між діями ГУНП в Одеській області і тяжкими фізичними та моральними стражданнями, на які посилається позивач, а також, що погіршення здоров?я позивача пов?язане саме з розглядом різноманітних справ в судах адміністративної юрисдикції. Звертаємо увагу суду, що відсутність хоча б одного складового цивільного правопорушення виключає підстави для відшкодування шкоди і як наслідок, не передбачає покладання обов?язку на відповідача, у зв?язку з відсутністю цивільного правопорушення. Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв?язку між діями ГУНП в Одеській області та завданням йому моральної шкоди, а також самого факту завдання моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, вимоги щодо відшкодування шкоди позивачу у сумі 322270 гри., є необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволенні, у зв?язку з недоведеності такої шкоди та відсутності усіх складових цивільного правопорушення. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому ГУНП в Одеській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. До приведення законодавчих актів у відповідності із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2021 рік прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено з 1 липня у розмірі 2379 грн. Отже, сума моральної шкоди про відшкодування якої вправі ставити питання позивач має розраховуватись виходячи з цього розміру. Тому, Головне управління вважає, що позивачем не враховано норми Закону та розмір морального відшкодування необґрунтовано завищено. Зазначали, що в період проведення досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0001350 від 15.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відносно ОСОБА_2 , до останнього заходи забезпечення кримінального провадження та запобіжні заходи не застосовувались.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, представник Одеської обласної прокуратури звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просили апеляційну скаргу залишити без змін, а оскаржуване рішення без задоволення.

В обґрунтування зазначали, що належним відповідачем у справах наведеної категорії є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи)державної влади (дії якого призвели до завдання шкоди). Натомість задоволення будь-якої з вимог, що заявлені позивачем, не призведе до захисту його прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволені його позову. При цьому доводи апеляційної скарги про те, що «звертаючись з позовом позивач просив стягнути моральну шкоду з органу поліції та прокуратури, однак, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач посилається на відповідальність держави за шкоду, завдану органом досудового розслідування та прокуратури» не заслуговують на увагу, оскільки як вже зазначалося вище, позивачем заявлено вимоги саме про зобов?язання Головного управління поліції в Одеській області та Прокуратуру Одеської області відшкодувати моральну шкоду. Вимогу про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 322 270 грн, (про ще просить апелянт у своїй апеляційній скарзі) позови ОСОБА_2 не містять та відповідно судом першої інстанції вказані вимоги не розглядались. При цьому, позивач відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, тобто під час розгляду справи у суді першої інстанції. У свою чергу, згідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Слід зазначити, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. В той же час, фактично у апеляційній скарзі змінено предмет позову, тобто матеріально-правову вимогу до відповідача, оскільки первісний позов не містить вимоги про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 322 270 грн та ставилося питання про зобов?язання відповідачів відшкодувати моральну шкоду. Отже за таких обставин підстави для ухвалення судом апеляційної інстанції нового рішення про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 322 270 грн вважали відсутніми. Решта доводів апеляційної скарги вірних висновків суду щодо неправильне обраного позивачем способу захисту свого права не спростовують.

Не погодившись з доводами апеляційної скарги, представник ГУ Державної казначейської служби України в Одеській області звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просили апеляційну скаргу залишити без змін, а оскаржуване рішення без задоволення.

В обґрунтування зазначали, що належними відповідачами по справі № 501/4157/21 є органи досудового розслідування та прокуратури, діями/бездіяльністю яких на думку апелянта, завдано йому моральної шкоди, а не Державна казначейська служба України чи її територіальні органи. Разом із тим звертаємо увагу суду апеляційної інстанції, що залучення або ж незалучення Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Підстави з`явлення у громадянина права на відшкодування за рахунок Державного бюджету України шкоди, завданої незаконними діями органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства дізнання, прокуратури та суду с незаконність цих дій. Отже, оскільки дії/бездіяльність органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду не були визнані незаконними, тому і шкода на користь ОСОБА_2 не підлягає стягненню з Державного бюджету України. доводи ОСОБА_2 , щодо завдавання йому моральної шкоди відповідачами не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, тому суд першої інстанції в рішенні від 24.04.2023 дійшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо розміру шкоди зазначали, що беручи до уваги вищевикладене та враховуючи строк перебування апелянта під слідством та судом розмір моральної шкоди відповідно до Закону про порядок відшкодування шкоди може становити: 6 500, 00 грн * 48 місяців + ( 6 500,00 грн / 30 днів) * 3 дні)) = 312 650,00 грн, де 6 500,00 грн розмір мінімальної заробітної плати на момент звернення позивача до суду з позовною заявою, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік». Але ж апелянтом необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди, що на його думку, підлягає відшкодуванню на його користь. Так, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення. Таку правову позицію висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі № 752/17832/14. Отже, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області вважає, що вимоги апелянта щодо стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 322 270,00 грн не мають належного обгрунтування та не підлягають задоволенню

Явка сторін

Сторони будучи належним чином повідомлені про дату, час, місце, розгляду апеляційних скарг в судове засідання позивач та його представник не з`явились, зявилися представникі прокуратури та поліції, що не перешкоджає апеляційному перегляду у відповідності до ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, виступи представників прокуратури та поліції, доводи апеляційної скарги та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що слідчим відділом Чорноморського ВПА Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001350 від 15.10.2016 відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР від 12.10.2016 (а.с.50 т.1).

Органом досудового розслідування ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що 20.08.2016, приблизно о 17.30 год у дворі будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс малолітньому потерпілому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 один удар долонею правої руки по обличчю, а саме по щоці з лівого боку. Від отриманого удару потерпілий почав падати на правий бік, однак його піймала невстановлена особи. Внаслідок нанесеного удару потерпілому спричинено фізичного болю, але тілесних ушкоджень не заподіяно.

На підставі зібраних доказів, 20.09.2017 ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (а.с.51 т.1).

Відносно ОСОБА_4 01.07.2019 змінено обвинувачення у кримінальному провадженні (а.с.61-65 т.1).

Вироком Іллічівського міського суду від 08.07.2020, який залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 ОСОБА_2 виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України, виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (а.с.52-60, 66-72 т.1).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 11 ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі.

У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено правовий висновок про те, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Згідно з п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Як передбачено ст.2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у ряді випадків, у тому числі: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.3 цього Закону у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону).

У положеннях ч.ч.2, 3 ст.13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Також, у п.2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року №6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв`язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів.

Виходячи з вимог п.17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст.4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Крім того, як роз`яснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п.14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, відповідно до ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Верховним Судом України підтверджено можливість звернення особи з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, в порядку цивільного судочинства.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: «Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга №33470/03, §82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня)».

Позиція Європейського Суду з прав людини з приводу відшкодування моральної шкоди є такою, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з роз`яснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є акт повідомлення особи про підозру, ОСОБА_2 повідомлено про підозру 20.09.2017 (а.с.51 т.1), Вироком Іллічівського міського суду від 08.07.2020, який залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 ОСОБА_2 виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України, виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (а.с.52-60, 66-72 т.1), а тому суд першої інстанції вірно вважав, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Зокрема, він перебував під слідством та судом протягом 48 місяців та 3 дні. У результаті незаконного перебування під слідством та судом позивач переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків.

При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що ОСОБА_2 не надав доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку заподіяння йому моральної шкоди, оскільки така шкода є очевидною. Позивач безпідставно перебував під слідством, йому була висунута підозра , що не могло не вплинути на його душевний стан і спосіб життя. Сам факт безпідставного перебування позивача під слідством і судом доведений. І внаслідок цього він зазнавав тривалий час моральної шкоди.

Аналізуючи вищезазначені обставини в даній справі, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, суд приходить до висновку про захист порушеного права позивача саме в обраний ним спосіб, з врахуванням правових підстав, визначених ст.1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Як зазначалося, розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, виходячи з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи.

При цьому Верховний Суд у постанові №468/901/17-ц від 04 грудня 2019 року зробив наступний правовий висновок: «Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 2.12.2015 у справі №6-2203цс15, відповідно до ч.3 ст.13 закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи».

Суд, визначаючи мінімальний розмір моральної шкоди виходить з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Таким чином, у зазначеному Законі та Постанові Пленуму Верховного Суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися та обґрунтовуватися судом із урахуванням мінімального розміру заробітної плати на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2023 року був встановлений в розмірі 6 700 гривень.

Беручи до уваги гарантований державою мінімум розміру відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що заявлений у позовній заяві розмір відшкодування моральної шкоди у 650 000 гривень є необґрунтованим та занадто завищенням.

З урахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань позивача, характеру немайнових втрат, яких він зазнав, наявності вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд приходить до переконання, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, з розрахунку за 48 місяців та 3 дня, а саме 322 270 грн. ( (48*6700=321 600 грн.) + (3*(6700/30)=670 грн.) ) гривень за рахунок державного бюджету України.

У правовій позиції Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №521/10640/15-ц зазначено, що відповідно до вимог статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, безспірне списання коштів Державного бюджету України на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

При цьому суд враховує, що моральна шкода, завдана органом досудового розслідування, є підставою для настання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме для держави, а тому зазначені кошти мають бути стягнути саме з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статті 1176 ЦК України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Крім того, суд звертає увагу, що розмір моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення потерпілого, а позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено надмірного втручання в його конвенційні права, що може зумовити стягнення на відшкодування завданої моральної шкоди, у розмірі, який заявлений позивачем (всього 650 000,00 грн.).

Судом першої інстанції не врахував загальноприйнятого юридичного принципу «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus).

Відповідно до правової позиції Велика Палата Верховного Суду висловленої в постанові у справі № 904/5726/19 зазначалось наступне.

Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, аніж закон.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції вважає,що судом першої інстанції застосовано формальний підхід до розгляду даної справи, тому ухвалене оскаржуване рішення підлягає скасуванню а позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб- частковому задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.368,374,376 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 24 квітня 2023 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадових осіб- задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 322 270 (триста двадцяти двох тисяч двісті сімдесят) гривень.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді Н.В. Стахова

О.С. Комлева