Справа № 515/465/23
Провадження № 2/515/720/23
Татарбунарський районний суд Одеської області
УХВАЛА

іменем України

про закриття провадження

31 жовтня 2023 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Зубова О.С., при секретарі судового засідання Коренчук О.Е., за участю представника позивача - адвоката Дукіна С.В., представника Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Шалар Л.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Татарбунари у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Татарбунарська міська рада Білгород-Дністровського району Одеської області як орган опіки та піклування про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком та стягнення аліментів на її утримання,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 2019 року проживав з відповідачкою у незареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Проживали разом з його матір`ю та бабусею у квартирі останньої за адресою: АДРЕСА_1 . З грудня 2022 року, за припинення сімейних стосунків, відповідачка покинула його та дитину та повернулася проживати за місцем своєї реєстрації та проживають окремо. На теперішній час син проживає з ним та знаходиться на його утриманні, що може свідчити про формування у дитини прив`язаності до батька, місця їх проживання, речей, побуту тощо. Він повною мірою займається вихованням дитини, розвитком, піклується про її здоров`я. Посилаючись на те, що проживання дитини з ним повністю відповідатиме її інтересам, просив визначити місце проживання сина разом з ним та стягнути з відповідачки на його користь на утримання сина аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) матері.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що дитина проживає разом із батьком у квартирі його матері. Матір дитини не проживає за місцем реєстрації, не має умов для проживання дитини, остання залишила сина батьку, оскільки не має змоги його забезпечувати, стосунки з батьком дитини не підтримує.

Відповідачка про причини неявки суду не повідомила. Відзив на позов не надала.

Представник третьої особи вказала, що в ході обстеження житлових умов з`ясовано, що спору між батьками про визначення місця проживання дитини не існує за їх домовленістю, відповідачка написала заяву про те, що не заперечує щоб дитина проживала з батьком; підтримала раніше наданий висновок органу опіки та піклування.

Під час розгляду справи по суті встановлені наступні обставини.

Сторони у справі з 2019 року перебували у незареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого 10 грудня 2021 року Татарбунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З грудня 2022 року, після припинення спільного проживання сторін, відповідачка добровільно залишила дитину проживати разом з батьком, бабусею та прабабусею у квартирі останньої за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акта обстеження умов проживання сім`ї позивача від 20 червня 2023 року було з`ясовано що матір дитини добровільно залишила сина батько на виховання та утримання понад півроку тому.

У своїй заяві від 21 червня 2023 року на ім`я начальника Служби у справах дітей, відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що розійшлася з батьком дитини за різності характерів. У грудні 2023 року за скрутного матеріального становища поїхали до м.Одеси на заробітки, а сина залишила на виховання та утримання батьку. Не проти, щоб батько дитини самостійно виховував та утримував їх сина.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, затвердженого рішенням від 28 червня 2023 року №148, захищаючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради вважає, що підстави для визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком відсутні, у зв`язку з домовленістю та відсутністю предмета спору між батьками.

Дослідивши матеріали справи та пояснення позивача з приводу місця проживання дітей, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 2 ч.1 ст.255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі №638/3792/20 (провадження №61-3438сво21) визначено що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють, як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

З огляду на викладене вважається, що відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

За даним позовом про визначення місця проживання дитини, предметом спору передбачається визначення місця проживання дитини. Тобто за такими позовами вирішується спор який виник між батьками про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні, що дитина сторін проживає разом із батьком за взаємною згодою її батьків, та між ними не існує спору про її місце проживання.

Разом з тим, як визначено в ч.1 ст.161 СК України спір про місце проживання дитини між батьками, які проживають окремо, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом тільки у випадку якщо батьки самі не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Тобто законодавець визначає прерогативу вирішення питання про місце проживання дитини за батьками.

У випадку коли між батьками досягнута згода щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, суд при розгляді цього питання не вправі буде відійти від зазначеної згоди між батьками. Тому в цьому випадку розгляд судом цього питання та ухвалення рішення по ньому не буде мати сутнісного значення, а фактично відбудеться встановлення судом факту, який можливе буде мати юридичного значення (наприклад пред`явлення такого рішення в ТЦК або в органи соціального забезпечення та інше), але для розгляду встановлення такого факту судом законом визначений окремий порядок, з обов`язковим визначенням та залучення до розгляду такої заяви зацікавлених осіб.

Як наслідок, відсутні правові підстави для вирішення судом питання щодо визначення місця проживання дитини сторін, оскільки немає такого спору між батьками за даним позовом, між батьками досягнута згода щодо проживання дитини з батьком, між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, це питання повністю врегульовано самими сторонами, тобто фактично відсутній предмет спору.

Таким чином, судом встановлено наявність правових підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України для закриття провадження у справі за даною позовною вимогою, оскільки відсутній предмет спору.

При цьому суд враховує, що таким закриттям провадження за даною позовною вимогою судом не обмежується право позивача на звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичного значення, у випадку якщо від цього буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача.

Є необґрунтованими доводи представника позивача про те, що звернення до суду з таким позовом вже вказує на наявність предмета спору, так як в наступному при відсутності такого рішення суду матір дитини може в будь який час забрати дитину, оскільки за даним позовом, як вбачається з пояснень матері, наданих органу опіки та піклування, саме з об`єктивних причин вона не може зараз забрати дитину.

Керуючись п.2 ч.1 ст.255, ст.260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з батьком закрити - за відсутності предмету спору.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складений 03.11.2023 року.

Головуючий суддя Зубов О.С.