Справа №:755/191/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, -

у с т а н о в и в :

05.01.2023 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, у якому просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину за період з 22.08.2016 року по 01.01.2023 року в загальному розмірі 565460,00 грн., з яких:

- 100% суми щомісячних вимушених додаткових витрат на утримання дитини (оплата послуг няні з семимісячного віку дитини через необхідність матері працювати з 01.03.2017 р. по 22.08.2019 року - досягнення дитиною 3-річного віку: 29 місяців по 10000,00 грн.) в сумі 290000,00 грн.;

- 70% від суми понесених додаткових витрат на обов`язкове щорічне оздоровлення дитини в зв`язку із ослабленням імунітету під час пандемії COVID-19 в 2019-2020 рр. в сумі 86250,00 грн.;

- 70% від суми понесених додаткових витрат на навчання, загальний фізичний розвиток дитини (логопед, фізичне виховання, моторика тощо) за період з 01.06.2021 року по 01.01.2022 року із розрахунку 7780,00 грн./місяць в загальній сумі 32676,00 грн.;

- 70% від суми понесених додаткових витрат на навчання, загальний фізичний розвиток дитини (логопед, фізичне виховання, моторика тощо) за період з 01.01.2022 року по 01.09.2022 року із розрахунку 7780,00 грн./місяць в загальній сумі 49014,00 грн.;

- 50% від суми додаткових витрат на оплату навчання дитини в навчальному закладі Британська школа міста Софії в сумі 2560 євро, що станом на 01.01.2023 року еквівалентно 107520,00 грн.;

- покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 19.12.2015 року сторони у справі зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2017 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в сумі 2000,00 грн. щомісячно. З липня 2016 року, коли позивачка була на 8 місяці вагітності, сторони перестали проживати разом, батько дитини при її народженні присутнім не був, доньку ніколи не бачив, участі у її вихованні та у її розвитку не приймав, здоров`ям не цікавився, періодично сплачував аліменти. З позивачкою відповідач не спілкується і за наявними у неї даними він працює у Лондоні, має високий рівень доходів, боргові зобов`язання в нього відсутні, але він принципово не бере участі у вихованні дитини та у її розвитку. Пов`язані з оздоровленням дитини в дитячому таборі чи на морі, в горах витрати, пов`язані з певними особливими потребами малолітньої дитини. Загальновідомим є той факт, що перебування у горах чи на морі у літній період добре впливає на організм дитини, сприяє його зміцненню, покращенню імунітету, збільшенню опірності організму до хвороб, тощо, що в подальшому не може не впливати на стан дитини, зокрема у осінньо-зимовий період. У нормальних сімейних відносинах, де батьки не проживають разом, вони спільно піклуються про дитину, її здоров`я та розвиток, погоджують одне з одним напрямок розвитку дитини, спільно обирають місце її відпочинку. Натомість у позивачки відсутні будь-які контакти з відповідачем, дитина не знає як виглядає її батько, а батько ніколи не спілкувався з дитиною по телефону. Відсутні і контакти дитини з родичами батька. Про життя відповідача позивачці відомо лише із соціальних мереж де він вихваляється місцем роботи, розміром його доходів та рівнем життя за кордоном. За таких обставин позивачка не мала можливості узгоджувати з відповідачем місце оздоровлення дитини. На утримання позивачки до досягнення дитиною 3-х років відповідач коштів не надавав, хоча знав про тяжке матеріальне становище. Родичи відповідача дитиною також не цікавились і допомоги не надавали. Аліментів, які періодично сплачував відповідач не вистачало та не вистачає й на сьогодні. Витрати на належне харчування, оздоровлення та розвиток дитини значно збільшились. Позивачка звернулась до суду із позовом про збільшення розміру аліментів (справа №755/11909/21), але при цьому вона самостійно несе додаткові витрати на утримання дитини і відповідач, який має достатньо високий рівень життя та великі доходи, які дозволяють йому періодично проживати у Лондоні , зобов`язаний відшкодувати такі додаткові витрати починаючи із дня народження дитини. З червня 2017 року позивачка вийшла на роботу і з цього часу винаймає няню для дитини, що коштує у середньому 10000,00 грн. Позивачка вважає, що відповідач має відшкодувати такі витрати у розмірі 100% за період з 01.06.2017 по 22.08.2019 в сумі 290000,00 грн., оскільки відповідач знав, що позивачка сама утримує дитину, не має можливості працювати, але він жодного разу з позивачкою не зв`язався та не надав жодної допомоги на утримання дитини. У зв`язку із пандемією, ослабленням імунітету дитини (з`явились часті застудні захворювання) позивачка двічі возила дитину із нянею на море, оскільки сама позивачка вимушена працювати без літніх відпусток для належного утримання дитини. За оздоровлення малолітньої дитини на морі позивачка витратила 58398,00 грн. в жовтні 2019 року та 39800,00 грн. у вересні 2020 року. Позивачка вказує, що в зв`язку із тим, що вона не має права робити перерву в роботі працюючи дистанційно, вона була вимушена відправити няню на відпочинок разом з донькою, а відповідач не брав жодної участі в житті дитини та не взяв на себе жодних обов`язків по організації оздоровлення ослабленого організму дитини, тому він має сплатити 70% від вартості зазначених витрат у сумі 86258,00 грн. З червня 2021 року дитина відвідувала дошкільне навчання, що коштує 7780,00 грн. і за період з 01.06.2021 року по 01.01.2022 року позивачка сплатила 46680,00 грн. Позивачка вважає, що із цієї суми відповідач має відшкодувати їй 70% в розмірі 32676,00 грн. Дошкільне навчання передбачене до 01.09.2022 року й залишкова сума до сплати з 01.01.2022 року по 01.09.2022 року складає 70020,00 грн. і відповідач має сплатити позивачці наперед 70% від вказаної суми в розмірі 49014,00 грн. В зв`язку із воєнним станом позивачка разом з донькою евакуювались до республіки Болгарія, де дитина з 31.08.2022 року зарахована до Британської школи м. Софія. Зарахування дитини до зазначеної шкоди свідчить про її обдарованість та здібність. Здані дитиною іспити до цього всесвітньо відомого закладу підтверджує той факт, що позивачка достатньо оплачувала підготовку дошкільного розвитку дитини. За рік навчання дитини у Британській школі позивачка сплатила 5120 євро і відповідач має повернути їй 50% цих витрат у сумі 2560,00 євро (еквівалент 107460,00 грн.). Позивачка вказує, що суд при визначенні розміру додаткових витрат може стягнути з відповідача і більшу частину понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини, враховуючи матеріальне становище сторін та відсутність у позивача можливості на самостійний дохід. Судячи з розміру середніх зарплат в Фейсбук, де працює відповідач, він є забезпеченою людиною.

Ухвалою суду від 11.01.2023 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Ухвалою суду від 11.01.2023 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

21.02.2023 року шляхом формування документів в системі «Електронний суд» до суду надійшов відзив сторони відповідача на подану позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2018 року у справі №755/16956/17 з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в сумі 2000,00 грн. щомісячно. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2022 року у справі №755/11909/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.07.2022 року, змінений спосіб стягнення аліментів з 2000,00 грн. щомісячно на 1/4 частину від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Протягом 2018-2022 років відповідач сплачував аліменти у розмірі більшому ніж було встановлено рішенням суду про стягнення аліментів в сумі 2000,00 грн., що підтверджується копіями банківських квитанцій. 14.09.2022 року відкрите виконавче провадження №69847841 з виконання рішення суду про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В межах вказаного ВП відповідач сплачує аліменти у зміненому розмірі, що підтверджується копіями квитанцій. З 01.01.2022 року відповідач добровільно здійснював оплату додаткових витрат на утримання дитини, що також підтверджується копіями квитанцій. Отже, відповідач постійно здійснював та здійснює свій обов`язок по утриманню дитини. Відповідач не погоджується із тим, що має відшкодувати позивачці 100% витрат на послуги няні, оскільки оплата послуг няні не є тими витратами, що викликані особливими обставинами, а можуть вважатись витратами, що понесені позивачем з власної ініціативи. У мотивувальній частині позову позивачка вказує, що вийшла на роботу з червня 2017 року, натомість просить стягнути оплату послуг няні з 01.03.2017 року. Крім того, жодними документами не доведено вихід позивачки на роботу, не надано копії трудової книжки або будь-яких інших документів про працевлаштування, займану посаду, отримуваний дохід тощо. Відсутні докази укладання договорів із нянею та докази оплати її послуг. У позові зазначено, що до нього додаються письмові свідчення няні, однак фактично такі свідчення не додано. Крім того, письмове свідчення не передбачене законом як доказ допиту свідка. Позивач жодним чином не обґрунтувала необхідності відпочинку дитини саме у Єгипті та в Туреччині, ще й досить дорогих готелях. В матеріалах справи відсутні докази стану здоров`я дитини, наявність в неї будь-яких хвороб, які б змушували здійснювати оздоровлення у такий спосіб. На підтвердження понесених витрат позивачем додано скріншоти екрану телефона, однак не додано договору про надання туристичних послуг та квитанції про оплату таких послуг. Позивачка посилається на пандемію, як на необхідність оздоровлення дитини, однак в період 12.10.2019-19.10.2019 рр. пандемія оголошена ще не була. За інший період відпочинку (30.09.2020-05.10.2020) позивач надає скріншоти екрану телефону та квитанцію про оплату 39800,00 грн., однак відсутній договір на туристичне обслуговування на який міститься посилання у квитанції. Крім того, позивачка просить стягнути 70% вартості двох турів за 3-х осіб, а не лише за дитину, що не може вважатись додатковими витратами на дитину. Витрати на поїздки за кордон у дорогі готелі є бажанням позивача, вони не обґрунтовані медичними документами, а їх фактичне понесення не підтверджене належними доказами. Стосовно витрат на дошкільне навчання відповідач вказує, що до позову додано копію рахунку ФОП ОСОБА_5 передоплати за послуги за жовтень 2021 року в сумі 7002,00 грн., однак такий рахунок ніким не підписаний і не завірений печаткою ФОП. Будь- які інші документи, як то договір про надання послуг з організації навчання, квитанції про оплату послуг, відсутні. Отже, позивачем не підтверджено понесення витрат на дошкільне навчання за період 01.06.2021-01.01.2022 рр., та не надано будь-яких документів, що підтверджують відповідні витрати на майбутнє у період 01.01.2022-01.09.2022 рр. Позивач не скористалась правом дитини на безоплатну дошкільну освіту в державному або комунальному закладі дошкільної освіти, а вирішила за власною ініціативою віддати дитину на дошкільне навчання на платній основі, що є її особистим бажанням, а не особливими потребами дитини. Посилаючись на рішення Ради Міністрів Болгарії №144 від 10.03.2022 року «Про надання тимчасового захисту переміщеним особам з України на внесення змін до Національного плану дій щодо тимчасового захисту в Республіці Болгарія» відповідач зазначає, що позивачка не зважаючи на право громадян України отримувати безкоштовну освіту в закладах освіти Болгарії, на власний розсуд, без погодження з відповідачем, обрала приватний навчальний заклад і жодним чином не обґрунтувала існування особливих обставин, які б зумовлювали необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості навчання в державних закладах, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, і погодження вибору з батьком дитини. Позивачка взагалі не повідомляла відповідача про місце проживання дитини з початку російської агресії і про місце проживання дитини він дізнався лише з матеріалів справи про позбавлення його батьківських прав. Оплату навчання у приватній школі за кордоном не можна віднести до додаткових витрат на утримання дитини в розумінні ст. 185 СК України, оскільки вони були здійснені позивачем за її власним бажанням та без погодження з відповідачем. Крім того, позивачем не додано до позову квитанції про оплату рахунку за навчання у Британський школі м. Софія. Позивачка не обґрунтовує чому саме наведений нею розподіл часток має бути застосований, а не рівність участі батьків у забезпеченні дитини. Сторони у справі перший рік народження дитини проживали разом, потім вирішили розлучитись. Відповідач проживав неподалік від позивачки, бачився та спілкувався з дитиною. Також з дитиною бачилась та спілкувала бабуся відповідача. Відповідач сплачував аліменти, передавав готівкові кошти, подарунки та інше. Натомість позивачка намагалась обмежити дитину у спілкуванні з батьком та родиною. В подальшому відповідач дійсно переїхав проживати за кордон і через пандемію не міг повернутись в Україну. В цей період позивачка почала вимагати збільшення аліментів до 55000,00 грн., а коли відповідач відмовився, перервала будь-які особисті контакти та почала ініціювати численні судові процеси.

13.03.2023 року до суду надійшла відповідь сторони позивача зі змісту якої вбачається, що позивачка підтримує раніше заявлені позовні вимоги в повному обсязі і додатково зазначає, що на підтвердження належної сплати аліментів надано лише 36 квитанцій на 5 років. Відповідач не сплачував аліменти регулярно, затримував їх, а потім сплачував одним платежем за декілька місяців і саме цим пояснюються більші суми у квитанціях ніж це було встановлено рішенням суду. Починаючи з 2019 року відповідач переховується від позивачки з дитиною, не цікавиться життям дитини, її розвитком та фізичним станом, виїхав на роботу за кордон у 2020 року, працює у «Фейсбук» та приховує свій заробіток. Додаткові витрати на дитину несе лише мати від самого народження доньки. Посилання відповідача на те, що він добровільно сплачував додаткові витрати на дитину не відповідають дійсності, адже він сам вказує, що все це дії спрямовані на отримання матеріальної вигоди для самої матері, а не для дитини, на вчинення тиску на відповідача через судові інстанції. Відповідач вважає, що 2000,00 грн. аліментів є достатнім для виконання ним своїх батьківських обов`язків. Відповідач від самого народження дитини своїх батьківських обов`язків не виконував, а з двох років з дитиною не спілкувався взагалі, не надавав додаткових коштів на дитину, і з 2020 року практично переховувався. Позивачка два роки (до 2020р.) неодноразово просила батька дитини про допомогу в утриманні, участі у вихованні, виборі дошкільного закладу, оздоровленні дитини та інше, але отримувала грубі відмовки. Останні два роки відповідач взагалі не виходив на зв`язок, намагаючись приховати своє місце перебування та роботу за кордоном. Для підготовки дитини до школи позивачка витрачала по 7000,00 грн. на місяць з 10.09.2021 р. до 15.02.2022 р. - 19.02.2022 р. дитина виїхала в Болгарію. За два роки на дошкільне навчання та оздоровлення дитини позивачка витратила 58000,00 грн. Вартість нормального харчування для дитини коштує набагато більше ніж 2000,00 грн. При цьому, відповідач категорично відмовляється добросовісно виконувати свої батьківські обов`язки та піклуватись про доньку. Першу виплату аліментів на дитину відповідач здійснив в сумі 2010,05 грн. 23.04.2018 року, натомість дитина народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже майже два роки позивачка утримувала дитину самостійно. Відповідач фактично стверджує, що позивачка мала б організувати дитині погане харчування, відпочинок виключно в дешевих закладах, а на дошкільну освіту просити кошти у держави, при цьому відповідач не надав доказів тому, що він не має змоги забезпечити дитині належне харчування та дати хорошу освіту. Відповідач жодного разу не надав документів про свої доходи, при цьому стверджує, що він не має змоги через свою бідність дати дитині належне виховання, навчання в хорошій школі і посилається, що не має оплачувати належне лікування та навчання власної дитини, перекладаючи цей обов`язок на державу. До відзиву не додано доказів наявності у відповідача інвалідності, наявності на його утриманні інших дітей, чи осіб які потребують такого утримання, не надано довідки з місця роботи з зазначенням низького рівня заробітної плати, та інші докази неспроможності батька виконувати свої батьківські обов`язки.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2017 року у справі №755/15724/17 шлюб зареєстрований між сторонами 19.12.2015 року розірваний (а.с. 21-22).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 18).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.01.2018 року у справі №755/16956/17 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно (а.с. 23-24).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.01.2022 року у справі №755/11909/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 21.07.2022 року, змінений спосіб стягнення аліментів з 2000,00 грн. щомісячно на 1/4 частину від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 115-128).

За змістом копії розрахунку передоплати за послуги постачальника ФОП ОСОБА_5 від 30.09.2021 року, навчальні послуги ОСОБА_6 у жовтні 2021 року склали до сплати 7002,00 грн. (а.с. 39).

Із поданих стороною позивача роздруківок з соціальної мережі вбачається, що відповідач 21 квітня (невстановленого року) здійснив запис про те, що він дуже скоро приєднається до Фейсбукдесинг у якості дизайнера продуктів чим від дуже схвильований. Інші записи викладені англійською мовою і їх зміст суд встановити не може (а.с. 26-32).

18.05.2022 року позивачка отримала від Державного агентства у справах біженців при Раді Міністрів Республіки Болгарія Реєстраційну картку іноземця з наданням тимчасового захисту (а.с. 40-42).

Із матеріалів справи вбачається, що дитина сторін у справі була зарахована на навчання до Британської школи міста Софія у республіці Болгарія і за її навчання позивачкою було сплачено 5120,00 євро (а.с. 43-60).

Стороною відповідача на підтвердження обставини прийняття ним участі в утриманні дитини надані квитанції про здійснення переказів: 23 квітня 2018 року на суму 2010,05 грн; 21 травня 2018 року на суму 10050,25 грн; 09 липня 2018 року на суму 4000 грн; 13 серпня 2018 року на суму 2000 грн; 06 вересня 2018 року на суму 2000 грн; 27 грудня 2018 року на суму 2000 грн; 17 січня 2019 року на суму 2000 грн; 04 лютого 2019 року на суму 2000 грн; 18 березня 2019 року на суму 2000 грн; 24 квітня 2019 року на суму 2000 грн; 12 липня 2019 року на суму 2010,05 грн; 20 серпня 2019 року на суму 2010,05 грн; 27 вересня 2019 року на суму 2010,05 грн; 13 жовтня 2019 року на суму 5000 грн; 13 листопада 2019 року на суму 4000 грн; 14 грудня 2019 року на суму 3000 грн; 17 січня 2020 року на суму 3500 грн; 12 лютого 2020 року на суму 3000 грн; 01 березня 2020 року на суму 4000 грн; 15 квітня 2020 року на суму 3000 грн; 01 травня 2020 року на суму 3000 грн; 03 червня 2020 року на суму 3000 грн; 02 липня 2020 року на суму 3000 грн; 04 серпня 2020 року на суму 3000 грн; 02 вересня 2020 року на суму 3000 грн; 06 жовтня 2020 року на суму 3000 грн; 01 листопада 2020 року на суму 3000 грн; 01 грудня 2020 року на суму 3000 грн; 01 січня 2021 року на суму 3000 грн; 02 лютого 2021 року на суму 3000 грн; 04 березня 2021 року на суму 3000 грн; 01 квітня 2021 року на суму 3000 грн; 02 травня 2021 року на суму 3000 грн; 01 червня 2021 року на суму 3000 грн; 01 липня 2021 року на суму 3000 грн; 01 серпня 2021 року на суму 6119,81 грн; 01 вересня 2021 року на суму 5763,78 грн; 01 жовтня 2021 року на суму 3800,00 грн; 08 листопада 2021 року на суму 4000,00 грн; 01 грудня 2021 року на суму 4000,00 грн; 01 січня 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 01 лютого 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 04 березня 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 01 квітня 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 09 травня 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 02 червня 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 01 липня 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 01 серпня 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 04 вересня 2022 року на загальну суму 4000,00 грн; 30 жовтня 2022 року на суму 11731,78 грн; 23 листопада на суму 5500,00 грн. (а.с. 82-112).

Згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 18.11.2021 року, відповідачу на праві власності належать: земельна ділянка площею 0,1 га з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, що розташована у Київській області, Броварський район, сільська рада Світильнівська, дата державної реєстрації земельної ділянки 19.02.2014 року, кадастровий номер :01:005:0054; частина квартири АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 (а.с. 14-17).

За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17 вказано, що положення ч. 1 ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, у розумінні положень ч. 1 ст. 185 СК України, до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 165/2594/17 (провадження № 61-44526св18).

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статей 81, 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачка прохаючи стягнути з відповідача 100% витрат за послуги няні до досягнення дитиною 3-х років у сумі 290000,00 грн., не надала суду жодних доказів дійсного фактичного понесення нею таких витрат, як-то укладений договір із визначенням його ціни та документи на підтвердження здійснення відповідних оплат, відтак такі вимоги не підлягають до задоволення і за відсутності підтвердження фактичного понесення витрат відсутні підстави для надання оцінки таким обставинам у конкретній справі з точки зору їх віднесення до додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України.

Стосовно вимог про стягнення витрат на дошкільне навчання дитини, вони також не підлягають до задоволення, ураховуючи наступне.

Позивачка просить стягнути витрати на навчання дитини в період 01.06.2021-01.01.2022 рр. в розмірі 32676,00 грн., при цьому на підтвердження їх понесення суду надано лише копію одного розрахунку передоплати від 30.09.2021 року за навчальні послуги ФОП ОСОБА_5 у жовтні 2021 року на загальну суму 7002,00 грн.

Поряд із цим, відсутні докази здійснення позивачкою оплати по зазначеному розрахунку передоплати, а інший період витрат на навчання не підтверджений взагалі будь-якими доказами.

Період навчання з 01.01.2022 року по 01.09.2022 року на суму 49014,00 грн. позивачка визначає як передбачувані витрати, поряд із цим матеріали справи не містять доказів на їх підтвердження, як-то договору з ФОП ОСОБА_5 на надання послуг з навчання зі змісту якого вбачався б конкретний період навчання та його ціна.

Крім того, із позовною заявою про стягнення додаткових витрат на утримання дитини позивачка звернулась до суду 05.01.2023 року, відтак витрати у минулому періоді з 01.01.2022 року по 01.09.2022 року не можуть бути передбачуваними, а вже мали бути фактично понесеними, але докази їх понесення відсутні.

Також суд звертає увагу на те, що позивачка отримала картку іноземця з наданням тимчасового захисту у республіці Болгарія 18.05.2022 року, а за твердженням самої позивачки, дитина покинула територію України 19.02.2022 року, і яким чином у такому випадку отримувались послуги з навчання, зміст заяв по суті справи сторони позивача не містить.

Ураховуючи, що позивачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження фактично понесених витрат з дошкільного навчання дитини у період 01.06.2021-01.01.2022 рр. в сумі 32676,00 грн. та передбачуваних витрат за період 01.01.2022-01.09.2022 рр. в сумі 49014,00 грн., такі вимоги не можуть бути задоволені і за відсутності доказів на підтвердження вказаних сум, відсутні підстави для надання оцінки вказаним обставинам з приводу їх можливого віднесення до додаткових витрат на утримання дитини в розумінні положень ч. 1 ст. 185 СК України.

Позивачка також просить стягнути витрати на оздоровлення дитини у 2019 та 2020 рр. в зв`язку з ослабленням імунітету під час пандемії в загальній сумі 86250,00 грн., на підтвердження понесення яких позивачем надано суду скріншоти екрану мобільного телефону та копію квитанції про здійснену оплату (а.с. 33-38).

Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення додаткових витрат у вигляді відпочинку дитини в Єгипті та Туреччині.

Сторона позивачка вказує на необхідність оздоровлення дитини у зв`язку з пандемією коронавірусу, ослабленням імунітету, частими захворюваннями дитини.

Поряд із цим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження стану здоров`я дитини, інтенсивності та систематичності захворювань, їх видів, перенесення дитиною коронавірусної хвороби, рекомендації лікарів для оздоровлення дитини на морі, відтак такі витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, як-то необхідність оздоровлення на морському курорті за станом здоров`я та за рекомендаціями лікарів.

Також слід зазначити, що позивачка не погоджувала з відповідачем місця відпочинку дитини та вартість турів, крім того туристичні послуги придбавались на трьох осіб і в цій частині позивачем жодних пояснень суду не надано.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача половини вартості навчання дитини у Британській школі міста Софія в сумі 2560 євро (еквівалент 107520,00 грн.), суд вважає, що у цій конкретній справі за встановлених судом обставин, такі витрати не відносяться до додаткових витрат на дитину, передбачених ст. 185 СК України, ураховуючи наступне.

Вбачається, що позивачка самостійно визначила платний навчальний заклад, у якому буде навчатись дівчинка, виду навчального закладу та вартості оплати за навчальні послуги з відповідачем не погоджувала.

Поряд із цим, згідно з рішенням Ради Міністрів Болгарії № 144 від 10 березня 2022 року «Про надання тимчасового захисту переміщеним особам з України та внесення змін до Національного плану дій щодо тимчасового захисту в Республіці Болгарія» втікачі від бойових дій в Україні починаючи з 24 лютого 2022 року можуть отримати тимчасовий захист. Після реєстрації в Болгарії та отримання реєстраційної картки іноземця, якому надано тимчасовий захист, громадянам України надається право на проживання в Болгарії, на працю та професійне навчання, а також доступ до освіти, медичного обслуговування та соціальних послуг. Для громадян України в Болгарії гарантована безкоштовна освіта для дітей до 18 років та безкоштовний дитячий садок для дітей до 6 років. Заяви від громадян України, які хочуть записати своїх дітей у садок чи школу, приймають Регіональні управління освіти Болгарії.

Оскільки позивачка 18.05.2022 року отримала реєстраційну картку іноземця з наданням тимчасового захисту в республіці Болгарія, вона не була позбавлена можливості скористатись наданими українським громадянам правами в республіці Болгарія для отримання дитиною безкоштовної державної шкільної освіти, тобто нагальної потреби обирати платний заклад освіти не було, оскільки альтернатива безоплатної освіти в Болгарії була наявна.

Також суд не вбачає, підстав для віднесення зазначених витрат до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, адже не доведено, що такі витрати є неминучими для розвитку будь-яких особливих здібностей дитини.

У цьому питанні позивачка обмежилась лише загальними посиланнями на те, що начальний заклад відомий і оскільки дитина зарахована до нього, то вона має схильність до особливих здібностей.

Разом із тим, позивачем не надано суду програми екзаменів для вступу, результатів з відмітками про рівень зданих дитиною іспитів, які саме наявні у дитини особливі здібності розвиває саме ця школа не вказано.

За таких обставин суд вважає, що навчання дитини у Британській школі міста Софія не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України.

Понесення таких витрат є добровільним і самостійним волевиявленням одного із батьків, позивач не погоджувала з відповідачем необхідності навчання дитини у такій школі та не доводила до його відома розмір плати за навчання.

Стороною позивача не доведено, що навчання дитини у Британській школі міста Софія зумовлене особливими обставинами, пов`язаними з розвитком певних здібностей дитини, а тому витрати на таке навчання не можуть вважатись понесеними за особливих обставин.

Ураховуючи все вищевикладене суд відмовляє у задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи, що ухвалою від 11.01.2023 року суд за заявою сторони позивача застосував заходи забезпечення позову, а за результатами розгляду справи по суті дійшов висновку про необхідність відмови у позові, вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 76-81, 89, 158, 247, 263-265, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 182, 185 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конвенцією про права дитини, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини - відмовити.

Застосовані ухвалою суду від 11.01.2023 року заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту в межах суми у розмірі 565460 (п`ятсот шістдесят п`ять тисяч чотириста шістдесят) грн. на належну ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що розташована у Київській області, Броварський район, сільська рада Світильнівська, дата державної реєстрації земельної ділянки 19.02.2014 року, кадастровий номер :01:005:0054, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 12 - скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24.03.2023 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя -