єдиний унікальний номер справи 531/4/22
номер провадження 2/531/12/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участю секретаря Клименко Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, пізніше було надано уточнення, та просить визнати будинок АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку .

У позові зазначається, що рішенням Карлівського районного суду від 13.04.2021 по справі №531/335/21 було розірвано шлюб між сторонами. Сторони мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу залишилося спільне майно житловий будинок АДРЕСА_1 , який придбано ними у шлюбі 29.08.2006. На даний час сторони проживають окремо, позивачка не має правовстановлюючих документів на вказаний будинок. Рішенням Карлівського районного суду від 13.12.2021 позивачку було визнано такою, що втратила право користування спірним будинком. Визнання права спільної сумісної власності та визнання права власності є єдиним можливим способом захисту прав позивачки, тому вона звернулася до суду з даним позовом.

Позивач та її представник підтримали вимоги позову та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Позивачка зазначила, що будинок сторони купляли за сіпльні кошти, у позивача була квартира , яку вона продала у травні 2005, перед купівлею будинку. Договір купвлі-продажу оформили на відповідача.

Сторона відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог.

Відповідач пояснив, що будинок було придбано в кредит, за кошти його матері, яка і погашала кредит. Позивачку було виписано зі спірного будинку, оскільки вона добровільно у ньому не проживала більше року. Коли продали квартиру позивачки не пам`ятає, але це було після того, як купили будинок.

Представник відповідача підтримав позицію свого довірителя.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Рішенням Карлівського районного суду від 13.04.2021 по справі №531/335/21 було розірвано шлюб між сторонами, який було зареєстровано 17.09.2005 (а.с.14).

Заочним рішенням Карлівського районного суду від 13.12.2021 по справі №531/1864/21 позивачку було визнано такою, що втратила право користування спірним житловим будинком (а.с.14-17).

Згідно наданої копії договору купівлі-продажу від 22.08.2006 року (а.с.49), ОСОБА_3 купив житловий будинок з госоподарсько-побутовими будівлями по АДРЕСА_1 . Продаж будинку вчинено за 72000 грн.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.51-52), 28.08.2006 було прийнято рішення про реєстрацію права власності на спірний будинок на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. ОСОБА_3 зазначений одноосібним власником будинок АДРЕСА_1 .

На підтвердження придбання спірного будинку за кошти відповідача, представником відповідача надано кредитний договір від 22.08.2006 (а.с.53-56), відповідно до якого ОСОБА_6 отримала кредитні кошти для купівлі житлового будинку у сумі 13039,37 доларів США.

Цього ж дня було укладено договір поруки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 став поручителем за виконання ОСОБА_6 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором (а.с.57-58).

Згідно довідки банку, виданої на ім`я ОСОБА_6 (а.с.59), станом на 19.12.2011 заборгованість за зазначеним ще кредитним договором відсутня, кредит погашено.

Також, 22.08.2006 було укладено договір іпотеки (а.с.60-63), згідно якого, в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за зазначеним вище кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2006.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з положеннями ч.1 ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з роз`ясненнями пунктів 23-24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені

грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України - дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що часом придбання спірного майна: житлового будинку АДРЕСА_1 є період перебування сторін у шлюбі.

Відповідачем в суді не доведено, що спірний будинок було придбано виключно за його кошти чи кошти його матері, адже у кредитному договорі, при зазначенні цілі кредиту (купівля житлового будинку) не зазначено адресу будинку, який мала намір придбати ОСОБА_6 .

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та визнання будинку АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тому, слід визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за кожним право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

З урахуванням положення ст.141 ЦПК України, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 60,61,70 СК України, керуючись ст. ст.1-18,78,81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати будинок АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Карлівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 25.01.2023.

Суддя