Номер провадження: 22-ц/813/381/23
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої Олександри Валеріївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про державну реєстрацію, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Єршової Л.С. 18 грудня 2019 року у м. Одеса,

встановила:

У листопаді 2017 року до суду першої інстанції звернулась ОСОБА_1 з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої О.В., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 31.10.2019 року, просила суд: визнати протиправними та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32879183 від 13.12.2016 року та №32882280 від 13.12.2016 року, прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В. щодо реєстрації за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 131,5 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м. (номер запису про право власності: 17983781) та на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м. (номер запису про право власності: 17987089); скасувати запис у державному реєстрі прав власності №17983781 від 09.12.2016 року про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 131,5 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м., вчинений згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32879183 від 13.12.2016 року, прийнятим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В.; скасувати запис у державному реєстрі прав власності №17987089 від 09.12.2016 року про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м., вчинений згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32882280 від 13.12.2016 року, прийнятим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , та квартири АДРЕСА_2 .

13.04.2007 року ОСОБА_1 уклала з ЗАТ КБ «Приватбанк» договір іпотеки, предметом якого є вищевказані квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 5602. Вказаний іпотечний договір укладений в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №ODVIGA00000053 від 13.04.2007 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 .

У вересні 2017 року позивач дізналась з листа ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що на належні їй квартири Банк звернув стягнення шляхом реєстрації за собою права власності на спірну нерухомість та вимагає виселення.

Позивач стверджувала, що не отримувала письмової вимоги про усунення порушень, як це передбачено ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, також їй невідомо за якою вартістю відповідач набув право власності на спірне нерухоме майно, та чи здійснював він взагалі оцінку спірної квартири, як це вимагається ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

На підставі викладеного ОСОБА_1 вважає, що відповідач АТ КБ «Приватбанк» набув право власності на спірні квартири з порушеннями діючого законодавства України та умов Договору іпотеки, у зв`язку із чим позивач змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 липня 2021 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано протиправними та скасовані рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32879183 від 13.12.2016 року та №32882280 від 13.12.2016 року, прийняті приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В. щодо реєстрації за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 131,5 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м. (номер запису про право власності: 17983781) та на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м. (номер запису про право власності: 17987089).

Скасовано запис у державному реєстрі прав власності №17983781 від 09.12.2016 року про право власності Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 131,5 кв.м., житловою площею 83,4 кв.м., вчинений згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32879183 від 13.12.2016 року, прийнятим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В.

Скасовано запис у державному реєстрі прав власності №17987089 від 09.12.2016 року про право власності ПАТ КБ «Приватбанк» на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м., вчинений згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32882280 від 13.12.2016 року, прийнятим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що АТ КБ «Приватбанк» письмово звертався до позивача з вимогою щодо погашення заборгованості та з попередженням відносно звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується доказами, наявними у матеріалах реєстраційної справи.

Крім того, оскільки Законом України «Про іпотеку» та умовами іпотечного договору передбачено право Банку задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та такі положення є дійсними, то Банк діяв в межах чинного законодавства і у нотаріуса не було підстав для відмови у реєстрації права власності, а тому підстави для скасування такої реєстрації відсутні.

Сторони про розгляд справи на 31.01.2023 року були сповіщені належним чином.

31.01.2023 року від представника ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення слухання справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А., зареєстрований за № 5602.

Згідно умов вказаного іпотечного договору, ОСОБА_1 виступила майновим поручителем виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № ODVIGA00000053 від 13.04.2007 року, укладеного між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк».

Предметом вказаного договору іпотеки, відповідно до пункту 33.3 договору, виступають належні ОСОБА_1 на праві власності квартири: квартира АДРЕСА_1 , яка складається з 4-х житлових кімнат, загальною житловою площею 83,4 кв.м та підсобних приміщень загальною площею 131,5 кв.м., (право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О. від 10.06.2004 року № 1150); квартира АДРЕСА_2 , яка складається з 2-х кімнат, загальною житловою площею 20,3 кв.м та підсобних приміщень загальною площею 28,6 кв.м. (право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 11.11.2004 року № 15149).

Пунктом 22 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.7.1., 16.7.2, 16.9. цього договору, відповідно до розділу 5 Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється у розмірі 50 % від його вартості згідно п. 33.4 цього договору.

Згідно з п. 23 іпотечного договору, реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

Пунктом 27 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійсненим у позасудовому порядку шляхом: 1) переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити Іпотекодавця; 2)продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укладати такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодержателя.

З посиланням на те, що ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконував, відповідач АТ КБ «Приватбанк» 09.12.2016 року звернувся із заявою №19972560 та № 19970466 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої О.В. про державну реєстрацію виникнення права власності на квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 (т.1, а.с.65-76).

З матеріалів реєстраційної справи №101 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , вбачається, що підставою для державної реєстрацій права власності на квартиру АДРЕСА_3 став договір іпотеки (т.1, а.с.82-85), що містить іпотечне застереження, вимога про усунення порушень умов іпотечного договору за вих. №Z157VPB400000B від 01.11.2016 року (т.1, а.с.98-99), рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.100).

З матеріалів реєстраційної справи №101 щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 вбачається, що підставою для державної реєстрацій права власності на квартиру АДРЕСА_3 став договір іпотеки (т.1, а.с.128-131), що містить іпотечне застереження, повідомлення вих №Z157VPB400000B від 01.11.2016 року (т.1, а.с.151-152), повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.153).

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач АТ КБ «Приватбанк» 09.12.2016 року набув право власності на квартири, належні позивачу на підставі договору іпотеки, укладеного між ними.

Рішення про державну реєстрацію за банком права власності на квартиру АДРЕСА_2 (інд.№ рішення 32882280 від 13.12.2016 року) та квартиру АДРЕСА_1 (інд. № рішення 32879183 від 13.12.2016 року) прийняв приватний нотаріус ОМНО Груєва О.В.

Однією з правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 судом першої інстанції визначено те, що належних та допустимих доказів отримання позивачем повідомлення, передбаченого ст. 35 Закону «Про іпотеку», відповідачем не надано.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У постановах Верховного Суду України від 11.04.2017 року у справі № 822/864/15 та від 12.04.2017 року у справі № 822/862/15 зроблено висновок про те, що підтвердженням отримання письмової вимоги банку, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, яке має бути вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (далі - Правила № 270), та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12.05.2006 року № 211.

У пункті 2 Правил № 270 передбачено, що повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

Згідно з пунктом 94 Правил № 270 прості та рекомендовані поштові відправлення, повідомлення про надходження поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичні друковані видання, адресовані юридичним особам, можуть доставлятися з використанням абонентських поштових скриньок, що встановлюються на перших поверхах приміщень чи інших доступних для цього місцях або у канцелярії, експедиції тощо, розміщені на перших поверхах приміщень, чи видаватися в приміщеннях об`єкта поштового зв`язку представникам юридичних осіб, уповноваженим на одержання пошти.

У пункті 99 Правил № 270 зазначено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Відповідно до пункту 104 Правил № 270 поштові перекази, посилки, листи чи бандеролі з оголошеною цінністю, а також прямі контейнери, згруповані поштові відправлення з позначкою «Консигнація», відправлення «EMS», міжнародні поштові відправлення з оголошеною цінністю, дрібні пакети, мішки «M» видаються адресату за умови пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або уповноваженій ним особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.

Отже, рекомендоване поштове відправлення, адресоване фізичній особі, вручається працівником об`єкта поштового зв`язку адресату після пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або повнолітньому члену сім`ї адресата у разі надання документа, що підтверджує їх родинні зв`язки, а рекомендоване поштове відправлення, адресоване юридичній особі, вручається уповноваженій особі за умови пред`явлення нею документа, що посвідчує особу, та відповідної довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку. Повідомлення про вручення поштового відправлення має містити інформацію про дату вручення поштового відправлення та прізвище одержувача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15.04.2014 року на адресу позичальника за кредитним договором ОСОБА_2 та майнового поручителя (іпотекодавця) ОСОБА_1 , іпотекодержателем надіслано вимогу про погашення заборгованості за договором кредиту та попереджено, що у разі її несплати буде звернено стягнення на іпотечне майно (т.1 а.с.229-230).

Повторну письмову вимогу тим же особам надіслано АТ КБ «Приватбанк» 01.11.2016 року, та 04.11.2016 року отримано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 1, а. с. 148-153).

Повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 містить інформацію про дату вручення рекомендованого поштового відправлення та підписи зазначених осі.

Доказів того, що підпис на рекомендованому поштовому відправленні належить не ОСОБА_1 , останньою до суду не надано.

Крім того, вказані повідомлення про вручення поштових відправлень містять підписи працівників відділення поштового зв`язку, які перевіряли особи одержувачів, та відбитки штампів об`єктів поштового зв`язку, що відповідає положенням Правил № 270, а тому у суду першої інстанції не було підстав не враховувати зазначені повідомлення на підтвердження виконання іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про доведеність факту отримання ОСОБА_1 письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень за основним зобов`язанням та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 11.04.2017 року у справі № 822/864/15 та від 12.04.2017 року у справі № 822/862/15.

Вимога про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки і повідомлення про вручення поштового відправлення були надані державному реєстратору та містяться в матеріалах реєстраційної справи.

Відповідно, посилання судом першої інстанції, як на підставу задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , на неотримання позивачем повідомлення, передбаченого ст. 35 Закону «Про іпотеку», є необґрунтованим.

Одночасно, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк», при зверненні стягнення на предмет іпотеки, допустив порушення вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, оскільки не здійснив оцінку вартості предметів іпотеки та не довів до відома позивача відповідні відомості.

Так, у частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Водночас, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у реєстраційній справі немає оцінки нерухомого майна на момент його відчуження.

У постанові від 20.03.2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів про задоволення позову через порушення вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку через відсутність інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, проте оцінка майна предмета іпотеки на момент переходу права власності не проводилася.

Отже, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду однозначно висловила правові висновки щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Подібні за змістом висновки із посиланням на зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17, від 11.06.2020 року у справі № 914/953/19, від 12.08.2020 року у справі № 921/353/19 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі № 653/2857/17 (провадження № 61-1113св19), від 29.01.2020 року у справі № 607/8488/18 (провадження № 61-7603св19), від 14.07.2021 року у справі № 761/11601/19 (провадження № 61-3609св21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції при розгляді справи вірно встановив, що в переліку документів, які були надані державному реєстратору та містяться в реєстраційній справі, немає звіту про оцінку майна, на підставі чого дійшов обґрунтованого висновку, що під час здійснення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за іпотекодержателем не враховано положення частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку», оскільки така державна реєстрація була проведена за відсутності відомостей в реєстраційній справі про вартість предмета іпотеки, визначену на момент такого набуття.

Таким чином, саме порушення ПАТ КБ «Приватбанк» вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, при зверненні стягнення на предмет іпотеки, є правовою підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції частково неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2019 року підлягає зміні.

Згідно положень ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, а рішення суду першої інстанції змінено, колегія суддів доходить до висновку, що судових витрати, понесених сторонами у справі, мають бути розподілені наступним шляхом:

З ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає частковому стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в сумі 1 152,60 гривень.

З ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в сумі 1 920 гривень.

Однак, згідно положень ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, у даному випадку колегія суддів доходить до висновку про необхідність покладення на ОСОБА_1 зобов`язання сплатити на користь ПАТ КБ «Приватбанк» різницю у сумі судового збору в розмірі 767,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року змінити.

Викласти абзац перший резолютивної частини вказаного судового рішення у наступній редакції:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Груєвої Олександри Валеріївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію, скасування запису про державну реєстрацію - задовольнити частково.

Викласти мотивувальну частину рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року у редакції цієї постанови.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір в сумі 767,40 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 17 лютого 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе