Справа № 127/2499/23
Провадження № 22-ц/801/1038/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 травня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сільченка Олександра Васильовича

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Воробйова В.В., повний текст якого складено того ж дня,

у справі № 127/2499/23

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області (відповідачі)

про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що 23.10.2022 працівником патрульної поліції щодо нього була винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 28.11.2022 цю постанову було скасовано.

Зазначене рішення суду підтверджує те, що дії відповідача були протиправними, а тому штраф накладено незаконно.

Внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральної шкоди, яка полягає в емоційному обурені, душевних хвилюваннях та стражданнях, приниженні його честі та гідності. Також на підставі незаконно ухваленої постанови, йому довелось в судовому порядку доводити свою невинуватість, витрачати час та кошти на сплату судового збору, прикладати відповідні зусилля для стягнення сплаченого судового збору, наймати адвоката для надання правової допомоги та відвідувати судову установу, що призвело до життєвого дискомфорту, незручностей, негативних емоцій та хвилювань позивача. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 10 000 грн.

З урахуванням вказаних обставин просив стягнути з відповідача шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь у рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн та витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

13 квітня 2023 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Сільченка О.В., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2023 року постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що незаконність дій відповідача при винесенні постанови про накладення штрафу встановлена рішенням Літинського районного суду від 28.11.2022, а тому висновки суду в оскаржуваному рішенні про те, що наявність недоліків у процесуальній діяльності органів державної влади сама по собі не може свідчити про незаконність їх дій, зроблені в порушення вимог закону.

Вказує, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прямо передбачає відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного накладення штрафу (пункт 2 статті 1 Закону).

Крім того, вважає рішення суду необґрунтованим в частині відмови в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог заподіяння моральної шкоди.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області Цубер М.М. просив залишити рішення суду без змін.

Від Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області також надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити в задоволенні скарги та залишити судове рішення без змін.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 26 квітня 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10 000 грн), колегією суддів вирішено призначити в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 23.10.2022 інспектором - лейтенантом поліції УПП у Вінницькій області Тимошенком В.С. було складено постанову серії ЕАР № 6063268 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України. Постанова мотивована тим, що 23.10.2022 року о 03:54 год на автошляху в смт. Літин по вул. Кармалюка, керуючи автомобілем БМВ д/з НОМЕР_1 ОСОБА_1 не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 28.11.2022 року у справі № 137/1087/22, яке набрало законної сили 08.12.2022, адміністративний позов задоволено, а постанову серії ЕАР №6063268 щодо ОСОБА_1 визнано незаконною та скасовано, провадження у справі закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень - стаття 56 Конституції України.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі стаття 1174 ЦК України .

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами першою та другою статті 23 цього Кодексу передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що в даному випадку факт закриття справи про адміністративне правопорушення само по собі не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, при цьому позивачем не надано доказів на підтвердження обставин щодо заподіяння йому моральної шкоди неправомірними діями відповідачів.

Відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2022 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КпАП України закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України.

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі N 532/1243/16-ц (провадження N 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі N 142/143/17 (провадження N 61-5739св19).

Вирішуючи питання про розмір заподіяної позивачеві моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження№ 61 1132св22), гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду.

Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

За таких підстав, враховуючи характер та обсяг душевного хвилювання, якого зазнав позивач, його тривалість, а також вимушені зміни у нормальних життєвих зв`язках, що полягали в необхідності доводити свою невинуватість, колегія суддів вважає справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності буде стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 2 000 грн.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що моральна шкода в даному випадку підлягає відшкодуванню на підставі спеціального закону Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 2 статті 1 Закону дійсно передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок законного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, а право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття справи про адміністративне правопорушення.

Законом визначено не дії, визнання яких незаконними має наслідком відшкодування шкоди, а й визначає суб`єктний склад органів і посадових осіб, незаконні дії яких є підставою для такого відшкодування.

Такими є: органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність стаття 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», органи досудового розслідування стаття 38 КПК України, прокуратури стаття 7 Закону України «Про прокуратуру», суди стаття 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Натомість патрульна поліція не здійснює ані оперативно-розшукову діяльність, ні досудове розслідування, а функціонує у складі поліції відповідно до Закону України «Про національну поліцію».

Водночас окремі підрозділи Національної поліції, наприклад, кримінальної та спеціальної поліції, дійсно здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а слідчі підрозділи здійснюють досудове слідство.

Вирішуючи питання щодо порядку відшкодування шкоди державою апеляційний суд також враховує позицію викладену Верховним Судом у постановах від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 415/1009/21 (провадження № 61-18055св21), від 07 грудня 2022 року у справі № 461/9982/19 (провадження № 61-4162св22) де зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір заявлених позовних вимог у цій справі становить 10 000 грн, а розмір вимог, що підлягають задоволенню, - 2 000 грн. Отже, позов задоволено на 20%.

На користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані із розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу (квитанція до прибуткового ордеру від 23.01.2023 та детальний опис робіт виконаних адвокатом) їх розмір становить 3 000 грн, а відтак до стягнення з відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції у Вінницькій області підлягає 600 грн (3 000 грн х 20%) витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Сільченка Олександра Васильовича задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог, а також в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби у Вінницькій області відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 600 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді: М.В. Матківська В.В. Сопрун