Єдиний унікальний номер судової справи: 490/3703/19
Провадження № 22-ц/812/979/23 Суддя-доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Постанова

Іменем України

20 вересня 2023 року м. Миколаїв Справа № 490/3703/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Стрілець К.О.,

з участю: боржника ОСОБА_1 , стягувача ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2023 року, постановлену у складі головуючого судді Шолох Л.М., в залі судового засідання в місті Миколаєві, за поданням головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,

встановив:

У липні 2023 року головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лінник А.О. звернувся до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій.

В обґрунтування подання зазначав, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби м. Миколаїв перебуває виконавче провадження № 64485349 з примусового виконання виконавчого листа № 490/3703/19, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року про усунення перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловою кімнатою 2-4, площею 17,3 кв. м. у житловому будинк у літ. А за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_1 із житлової кімнати 2-4 площею 17,3 кв.м. без надання іншого житлового приміщення.

Вказував, що незважаючи на відкриття виконавчого провадження 11 лютого 2021 року, станом на дату звернення до суду з цим поданням рішення суду боржником не виконано.

В свою чергу, в ході проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження головним державним виконавцем двічі 30 травня 2023 року за вих. №37826 та 04 липня 2023 року за вих. №4717 були направлені вимоги боржнику та стягувачу щодо перевірки виконання рішення суду 12 червня 2023 року о 10 год та 17 липня 2023 року о 10 год відповідно. За наслідками здійснених виїздів за вказаною адресою складено акти від 12 червня 2023 року та 17 липня 2023 року про відсутність боржника та неможливість перевірити виконання рішення суду боржником.

Посилаючись на те, що боржник ОСОБА_1 своїми діями ускладнює виконання рішення суду, навмисно затягує виконавче провадження, перешкоджає вчиненню виконавчих дій, головний державний виконавець просив дозволити йому примусово проникнути до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 для проведення виконавчих дій.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2023 року подання головного державного виконавця задоволено.

Надано головному державному виконавцю Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ліннику А.О. дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_3 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення виконавчих дій з виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/3703/19 від 08 лютого 2021 року.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що зважаючи на зміст судового рішення та невиконання його боржником у добровільному порядку, примусове проникнення до житла є єдиним необхідним заходом для виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

В апеляційній скарзі боржник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила ухвалу суду скасувати, у задоволенні клопотання відмовити.

В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги посилалася на те, що жодних посилань на докази про обізнаність боржника про необхідність участі у проведенні виконавчих дій, оскаржувана ухвала не містить. В матеріалах справи (а.с. 192-193, т. 2), є ухвала касаційного суду від 17 травня 2021 року про зупинення виконання рішення суду у цій справі. В установленому законом порядку питання поновлення не вирішувалось, отже заходи примусового виконання рішення не мають правового значення. За таких порушень, оскаржуване судове рішення (ухвала) не можна вважати таким, що відповідає вимогам ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу, головний державний виконавець Лінник А.О., посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Стягувач ОСОБА_2 своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Головний державний виконавець Лінник А.О. у судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Боржник ОСОБА_1 підтримала скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі та просила скаргу задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 в судовому засідання апеляційну скаргу не визнав та просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін виконавчого провадження, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах вимог та доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у головного державного виконавця Лінника А.О. перебуває виконавче провадження № 64485349 з примусового виконання виконавчого листа №490/3703/19, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 08 лютого 2021 року про усунення перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловою кімнатою 2-4, площею 17,3 кв. м. у житловому будинку літ. А за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_1 із житлової кімнати 2-4 площею 17,3 кв.м. без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Верховного Суду від 17 травня 2021 року за клопотанням ОСОБА_3 було зупинено виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2020 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року, до закінчення касаційного розгляду справи.

За результатами касаційного провадження, постановою Верховного Суду від 20 травня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 грудня 2020 року залишено без змін.

Суд касаційної інстанції у вказаній постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення не вирішив питання про поновлення виконання судового рішення згідно приписів частини третьої статті 436 ЦПК України. За такого доводи апеляційної скарги про те, що в установленому законом порядку питання поновлення виконання судового рішення не вирішувалось, є слушними.

В ході проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження головним державним виконавцем двічі 30 травня 2023 року за вих. №37826 та 04 липня 2023 року за вих. №4717 направлені вимоги боржнику та стягувачу щодо перевірки виконання рішення суду 12 червня 2023 року о 10 год та 17 липня 2023 року о 10 год відповідно.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення від 01 червня 2023 року сторони виконавчого провадження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали вимогу головного державного виконавця від 30 травня 2023 року особисто 01 червня 2023 року.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення сторони виконавчого провадження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали вимогу головного державного виконавця від 04 липня 2023 року особисто 06 липня 2023 року.

За наслідками здійснених виїздів за вказаною адресою складено акти від 12 червня 2023 року та 17 липня 2023 року про відсутність боржника та неможливість перевірити виконання рішення суду боржником.

Звертаючись до суду з поданням, головний державний виконавець, як на підставу для надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, вказував, що, боржник ОСОБА_1 своїми діями ускладнює виконання рішення суду, навмисно затягує виконавче провадження та перешкоджає вчиненню виконавчих дій.

Стаття 439 ЦПК України передбачає порядок вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Так, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення. У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового виселення, під час виконання рішення про виселення боржника не є перешкодою для його виселення. Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можна звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Отже, головний державний виконавець за умови дотримання вимог статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» має право на проникнення до житла на підставі рішення суду усунення перешкод у користуванні таким житлом шляхом виселення, що не було враховано судом першої інстанції при розгляді цієї справи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що необхідним заходом для виконання рішення суду про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення, яке набрало законної сили, є окреме надання судом судового рішення про примусове проникнення до житла.

З огляду на викладене, оскаржувану ухвалу не можна вважати законною і обґрунтованою.

При цьому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення божника про його примусове виселення головним державним виконавцем не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються, як матеріалами справи, так і поясненнями боржника про отримання таких повідомлень в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні подання головного державного виконавця про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника.

На підставі ст. 141 ЦПК України з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 536 грн 80 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376,382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лінника Артема Олександровича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (КОД ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_3 , судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 20 вересня 2023 року.