Постанова

Іменем України

22 березня 2023 року

м. Київ

справа № 725/4873/20

провадження № 61-228св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на постанову Чернівецького апеляційного суду у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Височанської Н. К., Лисака І. Н. від 23 листопада 2022 року.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 41 000 доларів США та 11 300 євро.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що

01 лютого 2020 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала від нього в борг грошові кошти в сумі 50 000,00 дол. США та 11 300,00 Євро для потреб сім`ї, які зобов`язалась повернути до 01 вересня 2020 року.

3. Посилаючись на невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики, а також на правові наслідки договору, укладеного в інтересах сім`ї, ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики від 01 лютого

2020 року в сумі 41 000,00 дол. США та 11 300,00 Євро.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

4. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 вересня

2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

5. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2020 року у розмірі 41 000,00 дол. США та 11 300,00 Євро. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

6. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки договір позики від 01 лютого 2020 року укладений з метою отримання грошових коштів на потреби та в інтересах сім`ї, у відповідачів виник солідарний обов`язок щодо повернення грошових коштів за таким договором. Факт невиконання відповідачкою грошових зобов`язань суд вважав підтвердженим належними доказами, зокрема наявністю у позивача оригіналу розписки.

Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції

7. Постановою Чернівецького апеляційного суду від 23 листопада 2022 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 вересня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу за договором позики скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

8. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність у відповідачів солідарного обов`язку з повернення грошових коштівза договором позики від 01 лютого 2020 року, з огляду на відсутність достатніх доказів, які б могли свідчити про використання отриманих ОСОБА_2 у позику грошових коштів для задоволення потреб сім`ї, а саме для придбання автомобіля, який було набуто у 2018 році, чи іншого майна. Договір позики не містить посилання на мету отримання грошових коштів та їх цільове використання.

Узагальнені доводи касаційної скарги

9. 19 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 листопада 2022 року і залишити в силі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці

від 28 вересня 2021 року.

10. Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те,

що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у

постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, від 30 червня 2020 рокуу справі № 638/18231/15-ц та у постановах Верховного Суду

від 15 квітня 2019 рокуу справі № 308/4387/15-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 524/8813/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 372/3173/15-ц

(пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує на те, що апеляційний суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

11. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що договір позики від 01 лютого 2020 року був укладений ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, а тому з огляду на перебування відповідачів у шлюбі з 1983 року та презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте в період шлюбу, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність у відповідачів солідарного обов`язку з повернення грошових коштів за указаним договором.

12. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 зосереджує увагу на наявності між сторонами дружніх та довірливих відносин, а також повернення попередніх позик у визначені сторонами строки. Зі слів ОСОБА_6 відомо, що кошти вона брала у позику з метою виплати заборгованості за придбаний для сім`ї автомобіль, а також відкриття власної сімейної справи. Вважає, що поведінка ОСОБА_3 є недобросовісною, оскільки він знав про отримані його дружиною у позику кошти, не заперечував цільове призначення такої позики, більш того, зазначав про те, що вона буде повернута. Крім того, ОСОБА_3 ініціював інший судовий спір про поділ майна подружжя, де стверджує, що придбаний ним у 2018 році автомобіль є спільним сумісним майном подружжя.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

13. Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

14. Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 725/4873/20, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

15. 21 лютого 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

16. Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2023 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзив на касаційну скаргу

17. 12 лютого 2023 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів касаційної скарги, просить відмовити у її задоволенні.

18. Зазначає, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність у нього солідарного обов`язку щодо повернення отриманих ОСОБА_2 у позику грошових коштів. Вважає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що отримані кошти за таким договором були використані в інтересах сім`ї. Додатково зосереджує увагу на тому, що він не був обізнаний про отримання його дружиною позики у позивача, не надавав згоду на укладення такого правочину, який виходить за межі дрібного побутового, та не підписував відповідну розписку.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19. 01 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала від

ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 50 000,00 дол. США та

11 300,00 Євро для потреб сім`ї та зобов`язалась повернути ці кошти

до 01 вересня 2020 року.

20. Станом на 27 жовтня 2020 року кошти за договором позики від 01 лютого 2020 року не були повернуті.

21. Згідно з копією актового запису про укладення шлюбу № 11 від 01 серпня 1983 року, складеного Косівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Косівському районі Івано-Франківській області, ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 .

Позиція Верховного Суду

22. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

23. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

24. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

25. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

26. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 Цивільного кодексу України).

27. Згідно зі статтею 1046 ЦКУкраїни за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

28. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

29. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

30. Відповідно до частини першої статті 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

31. Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

32. Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

33. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

34. Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

35. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

36. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

37. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).

38. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

39. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї з набуттям майна у спільну сумісну власність, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

40. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61).

41. Крім того, Велика Палата Верховного Суду погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

42. За таких обставин суди повинні досліджувати, чи були отримані грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами.

43. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

44. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

45. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

46. Тягар доведення обґрунтованості заявлених вимог за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

47. Встановивши відсутність у матеріалах справи достатніх доказів, які б могли свідчити про те, що ОСОБА_3 надав згоду на укладення ОСОБА_2 договору позики на суму 41 000 доларів США та 11 300 євро, а також достовірних доказів використання отриманих ОСОБА_2 у позику грошових коштів в інтересах сім`ї, суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

48. Колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції, що саме лише зазначення у розписці, що кошти отримані для потреб сім`ї, без надання жодних доказів на підтвердження використання таких коштів в інтересах сім`ї, не може бути безумовною підставою для висновку про виникнення у подружжя солідарного обов`язку з повернення отриманих у позику коштів.

49. У зазначеному контексті суд апеляційної інстанції правильно урахував відсутність у спірній розписці конкретної мети та цільового використання отриманих у позику коштів, а також доказів обізнаності ОСОБА_3 про укладення такого договору чи доказів придбання сім`єю ОСОБА_7 спільного майна після отримання таких коштів, чи погашення за їх рахунок спільних боргових зобов`язань.

50. При цьому колегія суддів звертає також увагу на те, що ОСОБА_2 заперечувала наявність солідарного обов`язку за укладеним нею договором позики від 01 лютого 2020 року, а згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_2 має також інші грошові зобов`язання за відповідними договорами позики та кредиту, укладеними нею у спірний період без встановленої мети та цільового призначення.

51. За таких обставин суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що позовні вимоги про солідарне стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_3 , як з другого з подружжя, задоволенню не підлягають.

52. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскарженому судовому рішенні (в оскарженій частині), питання вмотивованості висновків суду апеляційної інстанції, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції.

53. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

54. Висновки апеляційного суду, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

55. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Чернівецького апеляційного суду від 23 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович