Справа № 303/9736/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Бисаги Т.Ю. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Чичкало М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 вересня 2022 року (у складі судді Гутій О.В.) за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом у грудні 2021 р.

Після зміни предмету позовних вимог (т.1, а.с.114-115) просила:

-скасувати рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойки Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32541471 від 24.11.2016 17:38:13), щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 за АТ КБ «Приватбанк»;

-визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 ;

-стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати.

Заявлені вимоги обґрунтовує наступними обставинами.

15.07.2005 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKНVGК00000066, відповідно до якого остання отримала від позивача кредит в розмірі 76700 Євро. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

У серпні 2021 р. вона випадково дізналася про реєстрацію права власності на належний їй житловий будинок АДРЕСА_1 за Банком.

Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів на нерухомого майна № 268760594 від 03.08.2021 р., державним реєстратором приватним нотаріусом Стойкою Н.М. зареєстровано права власності Банку на житловий будинок АДРЕСА_2 . Підставою для реєстрації права власності є дублікат Договору іпотеки.

Вважає, що реєстрація права власності за Банком на предмет іпотеки відбулася з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме з порушенням вимог статей 35-37 Закону України «Про іпотеку», так як їй не було вручено письмову вимогу про усунення порушень основного зобов`язання та не проведено ринкову оцінку іпотечного майна.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 19.09.2022 р. позов задоволено частково:

-скасовано рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Стойки Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32541471 від 24.11.2016 17:38:13) щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 за АТ КБ «Приватбанк», ;

-у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

У апеляційній скарзі Банк в особі адвоката Наконечної А.В. просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:

-Банк неодноразово надсилав ОСОБА_1 письмові вимоги про наявність заборгованості за кредитним договором і повідомляв, що в разі невиконання умов договору протягом 30-ти днів із моменту отримання даної письмової вимоги Банк буде змушений скористатися правом звернення стягнення на предмет іпотеки;

-Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки загальна площа будинку (іпотечне майно) складає 253.30 кв. м;

-Посилання позивача про відсутність оцінки вартості предмету іпотеки не відповідає дійсності, оскільки 08.11.2016 р. було проведено оцінку спірного майна, яка складає 1306770 грн., і саме ця сума зарахована на погашення кредитної заборгованості;

-Позивачем пропущено строк позовної давності, так як державна реєстрація права власності за Банком на предмет іпотеки відбулася 24.11.2016 р, а позивач звернулася до суду з позовом у грудні 2021 р.

У письмовому відзиві ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Узагальнені заперечення зводяться до такого:

-Жодної письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору позивач від іпотеко держателя (відповідача) не отримувала;

-Нотаріусом при вчиненні реєстраційної дії не перевірено дійсність заявленої вимоги на момент такого звернення, не перевірено правильність розрахунку розміру заборгованості, не встановлено відповідність вартості предмета іпотеки заявленим вимогам;

-Оцінка майна предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилася;

-На час реєстрації права власності на спірний будинок (загальною площею 161.1 кв. м) за відповідачем діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»;

-Переданий в іпотеку будинок розташований на земельній ділянці, яка належить іншій особі на праві власності;

-Про реєстрацію права власності на спірний будинок за банком позивачу стало відомо лише в серпні 2021 р.

У частині вирішення позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 судове рішення не оскаржується, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

У судовому засіданні представник Банку ОСОБА_2 , підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Азьома Ю.М., не визнали скарги з мотивів, наведених у письмовому відзиві.

Приватний нотаріус Стойка Н.М. у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце такого була належно повідомлена (т.2, а.с.39, 50).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін, із таких мотивів.

Задовольняючи позов частково, тобто скасовуючи рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки (належний ОСОБА_1 житловий будинок) за Банком, суд першої інстанції виходив із такого.

15.07.2005 р. між Банком і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № MKНVGК00000066, відповідно до якого остання отримала від позивача кредит в розмірі 76700 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56% на рік, з кінцевим терміном повернення 15.07.2025 р. З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором між сторонами було укладено також договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .(а.с.14-16).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.08.2014 р. у задоволенні позову Банку до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення відмовлено (а.с.17-18).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29.03.2016 р. указане рішення суду першої інстанції скасовано та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKНVGК00000066 від 15.07.2005 р. у розмірі 152125,30 євро звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 . У частині виселення відмовлено (а.с.22-25).

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів на нерухомого майна № 268760594 від 03.08.2021 р. державним реєстратором приватним нотаріусом Стойкою Н.М., зареєстровано право власності ПАТ КБ Приватбанк на житловий будинок АДРЕСА_2 на підставі дублікату Договору іпотеки (а.с.34-36).

За змістом статті 18 Закону № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, і порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству та поданим документам.

Згідно з п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Як видно з матеріалів реєстраційної справи по житловому будинку АДРЕСА_2 , які були надіслані на виконання ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 05.04.2022 р., письмова вимога про усунення порушення усупереч ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не була надіслана іпотекодержателем і не була отримана іпотекодавцем, у зв`язку з чим у матеріалах реєстраційної справи державного реєстратора відсутній також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання письмової вимоги іпотекодержателя.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом аналогічні запереченням, викладеними Банком у відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.53-59), а тому не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають жодних підстав для скасування або зміни ухваленого ним рішення.

Так, твердження апелянта про те, що Банк неодноразово надсилав ОСОБА_1 письмові вимоги про наявність заборгованості за кредитним договором і повідомляв, що в разі невиконання умов договору протягом 30-ти днів із моменту отримання даної письмової вимоги Банк буде змушений скористатися правом звернення стягнення на предмет іпотеки, не узгоджується із фактичними обставинами справи та не заслуговує на увагу в зв`язку з наступним.

Згідно з п.26 укладеного між сторонами договору іпотеки від 15.07.2005 р. звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця (т.1, а.с.14-16).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.07.2023 р. у справі № 759/5454/19 (14-81цс22) зазначила, що «обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому. Проте у даній справі відсутні докази вручення повідомлення-вимоги боржниці. Відповідно до матеріалів справи поштове відправлення повернулося без вручення адресату за сплином строку зберігання, що було перешкодою у вчиненні державним реєстратором оспорюваних реєстраційних дій».

Як установлено судом першої інстанції і перевірено колегією суддів, у матеріалах справи (т.1, а.с.141-142) міститься копія адресованого ОСОБА_1 повідомлення б/н від 09.11.2016 р., згідно з яким Банк попереджав боржницю, що в разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання у 30-ти денний строк із дня отримання цієї вимоги Банк зі спливом указаного строку має намір, зокрема, звернути стягнення на предмет іпотеки в будь-який спосіб, передбачений законодавством, кредитним договором і договором іпотеки, проте ні доказів надіслання, ні доказів отримання указаного повідомлення адресатом Банк не надав, а сама боржниця ( ОСОБА_1 ) факт отримання категорично заперечує.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення слід також вважати таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

У іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема у виді переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 р. у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19).

За таких обставин доводи апелянта щодо Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та питання оцінки вартості предмету іпотеки не мають правового значення для вирішення цього спору, оскільки наведене порушення Банком положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» є самостійною та достатньою підставою для задоволення позовної вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за Банком.

Так, згідно з положеннями ст. 37 Закону «Про іпотеку» та усталеною практикою як ВПВС, так і касаційних судів, належним та ефективним способом захисту позивача, який вважає, що його право порушене тим, що право власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, зареєстроване за відповідачем (іпотекодержателем) на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є позов про скасування рішення про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя на це майно.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки державна реєстрація права власності за Банком на предмет іпотеки відбулася 24.11.2016 р, а позивач звернулася до суду з позовом у грудні 2021 р., колегія суддів у зв`язку з відсутністю доказів про направлення та отримання позивачем вимоги про усунення порушень зобов`язання і рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відхиляє як необґрунтований.

Таким чином, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду першої, апеляційний суд вважає, що в справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, які виникли при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив таке з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 19 вересня 2022 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 27 жовтня 2023 р.

Судді: