Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/4120/23
Провадження № 2/279/1204/23
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2023 року
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 279/4120/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Майданик Артем Олександрович, до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що 11.01.2019 року її було прийнято на посаду старшого ревізору відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії Донецька залізниця Департаменту внутрішнього аудиту та контролю за перевезенням з регіональної філії Донецька залізниця на підставі наказу № 41/ОС від 10.01.2019 року про що свідчить запис № 15 від 11.01.2019 у трудовій книжці.
24 лютого 2022 року вступив у силу Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України постановив, ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком па 30 діб.
Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, строк дії воєнного етапу в Україні продовжено з 05 години З0 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента № 573/2022 від 12.08.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.
Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.
Станом на день подання позовної заяви, воєнний стан в Україні ще діє.
07.06.2023 року направлено адвокатський запит за вих. №12 до Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» у якому просили: повідомити у яких трудових відносинах на даний час перебуває Позивач із Відповідачем; надати належним чином завірену копію документу, на підставі якого було припинено виплату заробітної плати ОСОБА_1 ; надати довідку про розмір середньої (місячної та денної) заробітної плати станом на 01.04.2022 року.
Відповідь на вищенаведений адвокатський запит не отримано.
16.06.2023 року повторно направлено адвокатський запит за вих. №16 до Відповідача.
22 06.2023 року отримано відповідь на адвокатський запит від 07.06.2023 року за вих. №12, у якій зазначається за текстом: «Акціонерним товариством «Українська залізниця» розглянуто Ваш адвокатський запит від 07.06.2023 №12, пов`язаний з наданням правової допомоги ОСОБА_1 , та повідомляється, що Наказом AT «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос призупинено дію трудового договору з 01.04.2022. Разом з тим надаються наступні документи: 1. Завірена належним чином копія Наказу АТ «Укрзалізниця» від 01.04.2022 №389/ос; 2. Довідка від 09.06.2023 №224».
У тексті Наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01.04.2022 року №389/ос зазначається: «У зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами) воєнною стану, керуючись ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та іншими нормами законодавчих актів, НАКАЗУЄМО:
1. Припинити з 01 квітня 2022 року простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24 лютого 2022 (зі змінами) працівникам, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу.
2. З 01 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинити дію трудових договорів з працівниками ,які зазначені у Додатку 1 до цього наказу.
3. Призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин.
4. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачені чинним законодавством України.
5. Директорам департаментів, начальникам структурних підрозділів:
5.1. вжити всіх можливих заходів щодо ознайомлення з цим наказом працівників, які зазначені в Додатку 1 до цього наказу, шляхом електронного зв`язку та всіма можливими засобами сповіщення.
5.2. в табелі обліку використання робочого часу обліковувати працівників, які зазначені у Додатку 1 до цього наказу буквеним кодом ПД «Призупинення дії трудового договору».
6. Контроль за виконанням цього наказу покласти на Директора з управління персоналом та соціальної політики Синякова І.О..».
ОСОБА_1 не була ознайомлено із даним Наказом, хоча Відповідачу було відомо її електронну адресу та засоби зв`язку.
Таким чином, лише 22.06.2022 року вона довідалася про існування вище вказаного Наказу та той факт, що з 04 квітня 2022 року із нею було призупинено дію трудового договору.
Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України.
Разом з тим відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Це можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
15.03.2022 року Верховною Радою України прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (надалі Закон №2136-ІХ), який набув чинності 24 березня 2022 року.
Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» КЗпП доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного етапу.».
Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.
З огляду на вищевикладене, положення Закону №2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону №2136-ІХ також повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.
Таким чипом, Закон №2136-ІХ надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин.
Разом з тим, як вбачається з аналізу 13 Закону №2136-ІХ, призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.
Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.
Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.
Призупинення дії трудового договору оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця, в якому, зокрема, зазначається інформація про причини призупинення, утому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією, строк призупинення дії трудового договору, кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) відповідних працівників, умови відновлення дії трудового договору (ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).
Проаналізувавши наказ №389/ос від 01.04.2022 та Додаток 1 до нього, можна зробити висновок, що вищенаведений наказ не відповідає нормам ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
У наказі №389/ос від 01.04.2022 та Додатку 1 до нього, зазначається: - інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки та спосіб обміну інформацією: у зв`язку з неможливістю падання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства. Тобто, вищенаведена інформація про причину призупинення є загальною та не містить конкретики до працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, а саме до ОСОБА_1 ;
- спосіб обміну інформацією: взагалі не вказано, тобто спосіб обміну інформацією відсутній;
- строк призупинення дії трудового договору: з дати, зазначеної у Додатку 1 до цього наказу, до припинення або скасування воєнного стану в Україні, а саме з 01.04.2022;
- кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові (за наявності): наявні у Додатку 1 до наказу №389/ос від 01.04.2022;
- реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті): відсутня інформація, немає, а ні зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника, ні серія та номер паспорта працівників, зокрема ОСОБА_1 ;
- умови відновлення дії трудового договору: до припинення або скасування воєнного стану в Україні.
Тобто, Наказ №389/ос від 01.04.2022 та Додаток 1 до нього не відповідає нормам ч. 2 cт. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин «умовах воєнного стану», а саме: причина призупинення є загальною та не містить конкретики не до працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, не до конкретно ОСОБА_1 ; відсутній спосіб обміну інформацією; відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті).
Головною умовою для призупинення дії трудового договору, на нашу думку, є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Також вважаємо, що ці дві умови мають виконуватися одночасно.
Під абсолютною неможливістю надання роботодавцем та виконання працівником роботи в контексті призупинення дії трудового договору, на нашу думку, слід розуміти випадки неможливості забезпечувати працівникові умови праці, внаслідок того, що необхідні для виконання роботи зазначеним працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва або майно роботодавця знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливе у зв`язку з відсутністю на це його згоди, зокрема, з причин переміщення його з території, де ведуться активні бойові дії.
Якщо ж працівник бажає та може виконувати роботу або роботодавець може надавати роботу, призупиняти дію трудового договору неможливо.
Враховуючи викладене, Наказ не містить інформації про те, що АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» чи Департамент внутрішнього аудиту та контролю припинив свою роботу. АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» будучи об`єктом критичної інфраструктури свою діяльність не призупинило та здійснює її і надалі протягом усього часу.
Робоче місце роботи ОСОБА_1 не прив`язане до Донецької області так у період своєї роботи в Департаменті внутрішнього аудиту та контролю з 11 січня 2019 року по 24 лютого 2022 року виконувала робота у віддаленому режимі по усій мережі залізниць України за завданням Наглядової ради АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ».
ОСОБА_1 не є працівником регіональної філії «Донецька залізниця», а підпорядковується Департаменту внутрішнього аудиту та контролю, головний офіс якого розміщений у місті Київ та виконує завдання Наглядової ради АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», які не припиняли свою роботу.
Особисто ОСОБА_1 не була ініціатором призупинення із нею трудового договору, не зверталася до відповідача з питанням про те, що вона не може виконувати роботу через збройну агресію і тому слід призупинити із нею дію трудового договору, а у позові настоює на тому, що мала можливість працювати дистанційно та перебувала на зв`язку з безпосереднім керівником.
Відповідачем не було запропоновано переведення її на іншу роботу зі збереженням середньої заробітної плати.
ОСОБА_1 має профільну освіту за напрямом Організація і управління перевезень на залізничному транспорті та є кваліфікованим спеціалістом з досвідом більше 15 років на залізниці.
Роботодавець приймаючи за власною ініціативою рішення про призупинення дії трудового договору, ураховуючи необхідність встановлення для цього абсолютної неможливості надавати роботу та виконувати її, мав напередодні прийняття наказу впевнитись у тому, що працівник дійсно не може виконувати роботу, тобто у будь-який спосіб звернутись до працівника з таким питанням, що зроблено не було.
Відповідне рішення про призупинення дії трудового договору ініціював та прийняв роботодавець за власною ініціативою. Безпідставне та необґрунтоване призупинення дії трудового договору порушує права та інтереси ОСОБА_1 , за своїми ознаками є вимушеним прогулом, оскільки працівник позбавлений можливості працювати з вини роботодавця.
Згідно із ст. 232 Кодексу законів про працю України, безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу; працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено роботодавцем і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав.
Відповідно до ст. 238 Кодексу законів про працю України, при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, мас право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
У статті 233 Кодексу законів про працю України зазначається, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Призупинення дії трудового договору є новою нормою, яка була прийнята у зв язку із ведення воєнного стану на території України. Вищенаведена норма не міститься у Кодексі законів про працю України а відображається у окремому НПА.
Хоча вищенаведена норма стосується врегулювання трудових відносин, вважаємо що працівник мас право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про призупинення дію трудового договору (контракту).
Наказ №389/ос від 01.04.2022 року та Додаток 1 до нього отримано 22.06.2023 року Укрпоштою адвокатом Майдаником Артемом Олександровичем.
Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Отже, виходячи зі змісту вказаних положень вбачається, що суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу одночасно із прийняттям рішення про поновлення на роботі.
Згідно з частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен мас право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя "включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру". Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю с невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на працю, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Таким чином, у кінцевому результаті ефективній засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам Сторінка 8 з 9 України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно- смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з мстою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
У мотивувальній частині наведеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно- смисловому зв`язку з поняттям «права», як правило, не визначаються у статтях закону, а тому фактично є право-охоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.
Питання судового прецеденту, як джерела права набуло особливої актуальності в Україні, під час проведення судово-правової реформи, внаслідок інтеграції нашої держави до європейського співтовариства. Адже підписання та ратифікація Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року зобов`язує нашу державу виконувати рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах у яких вона виступає стороною. Підтвердженням цьому є Закон України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» у ст. 17 якого наголошується, що суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Ці та інші норми українського права дають підстави говорити про місце судового прецеденту в правовій системі України та можливість застосування прецеденту як джерела права національних судів.
Зазвичай під судовим прецедентом розуміють судове рішення у конкретній справі, що використовується при вирішенні аналогічних справ, обставини яких будуть подібні за всіма параметрами. Таким чином судовий прецедент це рішення у конкретній справі, яке допомагає іншим суддям приймати рішення в майбутньому по аналогічній категорії справ.
Глава 29 КПК України й глава 7 ЦПК України передбачають конкретну процедуру прийняття рішення, а порушення встановленої процедури тягне за собою можливість скасування рішення судом вищої інстанції. Що ж стосується ознаки про обов`язковість застосування судових рішень, то слід зазначити що після набуття рішенням законної сили воно є обов`язковим для виконання усіма зазначеними суб`єктами правозастосування, нормативним підтвердженням цього є ст. 69 Закону України «Про Конституційний суд України» у якій зазначено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов`язковими до виконання [9].
Останньою ознакою судового прецеденту є його офіційне опублікування у спеціальних джерелах. Ця ознака забезпечує публічність та загальнодоступність судових рішень. Однак із створенням Єдиного державного реєстру судових рішень затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 740 від 24 травня 2006 року [10], усі рішення Верховного суду України, Вищих спеціалізованих судів України, апеляційних та місцевих судів, окрім рішень, що становлять державну таємницю підлягають обов`язковому внесенню до зазначеного реєстру. Також згідно ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року [11] розміщення судового рішення на офіційному веб-сайті судової влади є офіційним оприлюдненням.
Розрахунок заробітної плати, яка була не нарахована і не виплачена за період вимушеного прогулу з вини роботодавця з 1 квітня 2022 року по 23 червня 2023 року складає 320 робочих днів, згідно довідки про доходи, яка видана АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» середньоденна заробітна платня складає 966 грн 9 коп (966,09*320=309 148,8 грн). Таким чином сума заробітної платні до стягнення 309 148,8 грн..
17.07.2023 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову.
Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 25.07.2023 року.

15.08.2023 року до суду надійшов відзив АТ" Українська залізниця" в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_1 була обізнана про наявність оскаржуваного наказу, що стверджується тим, що 20.06.2022 року та 03.08.2022 року остання подавала заяви в яких просила поновити дію трудового договору, тому посилання ОСОБА_1 про те, що вона дізналась про наявність наказу лише 20.06.2023 року не відповідає дійсності, а отже в розумінні ст.233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду давно сплинув, що є підставою для відмови у позові.

Призупинення дії трудового договору обумовлено введенням воєнного стану в Україні, який неодноразово продовжувався Указами Президента України, що передбачає можливість обмеження права на працю в умовах введеного воєнного стану. На керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо запровадження заходів, необхідних для забезпечення функціонування підприємства в умовах воєнного стану та визначення переліку працівників, з якими необхідно призупинити дію трудових договорів.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Як простій, так і призупинення дії трудового договору зумовлено військовою агресією російської федерації проти України. ОСОБА_1 є працівником управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії "Донецька залізниця" Департаменту внутрішнього контролю та аудиту. Отже, її робочим місцем є м.Краматорськ, вул.Залізнична, 53 Донецької області. Місцезнаходженням відокремленого підрозділу є м.Лиман Донецької області. Місцем розташування робочого місця начальника управління внутрішнього аудиту та контролю, а також начальника відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії "Донецька залізниця" визначено Донецьку область, м.Лиман, вул.Залізнична, 53.

З 24.02.2022 року до теперішнього часу це територія активних бойових дій.

Підставою для призупинення дії трудового договору стала абсолютна неможливість надання ОСОБА_1 роботи, що в свою чергу виключає можливість виконання нею роботи. АТ "Укрзалізниця " не мала можливості перевести ОСОБА_1 на іншу роботу.

Щодо аргументів позивача про невідповідність оскаржуваного наказу вимогам ч.2 ст.13 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" зазначає, що на день винесення наказу (01.04.2022 року) чинною була редакція закону від 15.03.2022 року, яка не містила вимог щодо змісту наказу. Відповідні зміни було внесено законом №2532-ІХ від 01.07.2022 року Закон. відповідно до ст.58 Конституції України , не має зворотної дії у часі.

Вважає, що підстави для стягнення заробітної плати відсутні.

Позивач у відповіді на відзив, яка надійшла 14.08.2023 року, зазначила, що не погоджується з наведеними відповідачем аргументами, оскільки мала і має можливість працювати дистанційно.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що позивачем порушено спір з трудових правовідносин.

Відповідно до наказу №41/ос від 10.01.2019 року позивач з 11.01.2019 року прийнята старшим ревізором відділу контролю доходів від вантажних та пасажирських перевезень управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії-«Донецька залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю за перевезенням з регіональної філії «Донецька залізниця», що стверджується записом за №15 в трудовій книжці НОМЕР_2 .

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 24.02.2022 року введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб.

24.02.2022 року наказом АТ «Українська залізниця» за №Ц-42/6-В встановлено режим простою з 24.02.2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» відповідно до додатка 1, з якого слідує, що період простою запроваджувався також відносно ОСОБА_1 з 24.02.2022 року по 28.02.2022 року.

Про зупинення роботи структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця» складено акт простою від 24.02.2022 року.

Наказом відповідача від 24.03.2022 року за №Ц-42/12-в внесено зміни до додатку 1 наказу від 24.02.2022 року №Ц-42/6-В, який викладено у новій редакції, про що поінформовано працівників, зазначених у Додатку 1, зокрема і ОСОБА_1 .

Чинним законодавством на зазначені дати можливо було застосувати лише простій.

З прийняттям Закону України №2136-ІХ « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» з`явилась законодавча можливість призупинити дію трудових договорів.

Вказаним законом врегулювано питання трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу.

Вже на підставі зазначеного закону, 01.04.2022 року АТ «Українська залізниця» видала наказ по особовому складу за №389/ос , яким припинила з 01.04.2022 року простій, введений наказом №Ц-42/6 від 24.02.2022 року працівникам, які зазначені у додатку 1 до цього наказу та з 1.04.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні призупинило дію трудових договорів з працівниками, зазначеними у Додатку 1 до цього наказу.

ОСОБА_1 включена до вказаного додатку.

Одночасно вищевказаним наказом визначено, що призупинення дії трудових договорів не тягне за собою припинення трудових відносин. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України, у порядку та строки, передбачений чинним законодавством України.

Той факт, що з 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила повномасштабну збройну агресію по відношенню до України є загальновідомим.

З наданих відповідачем документів слідує, що призупинення дії трудових договорів було застосовано до усіх працівників Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Крім того , з додатків 1 до розпорядження Департаменту внутрішнього аудиту та контролю ПАТ «Укрзалізниця» слідує, що місцем розташування робочого місця позивача є Донецька область, м.Краматорськ, вул.Залізнична, 53.

Проведення активних бойових дій на зазначеній території не потребує доказування.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується відпрацювати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язані виплачувати працівникам заробітну плату та забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Так, згідно ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Разом з тим, відповідно до статті 64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Як вже зазначалось, 24 лютого 2022 року Верховна Рада України затвердила Указ Президента України « Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану було продовжено. Згідно із вказаними Указами Президента України воєнний стан введено на всій території України.

З п. 3 Указу слідує, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно із пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану главу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України» Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону України Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Статтею 13 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у первинній редакції, яка діяла до 19.07.2022року) було визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

З 19 липня 2022 року ст. 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції.

Зокрема у ч. 1 даної статті наведено більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не по відношенню до всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

При цьому, умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).

Таким чином, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» надав право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, та не виплачувати у період призупинення заробітну плату, гарантійні та компенсаційні виплати працівникам.

Отже, у даному випадку спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Підставами для призупинення дії трудового договору може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо.

Визначення переліку працівників, з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо) відноситься до дискреційних повноважень роботодавця.

В свою чергу призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, та Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Наведене свідчить про те, що відповідачем порушень законодавства при винесені наказу від 1.04.2022 року №389/ос стосовно ОСОБА_1 допущено не було.

Рішення у цивільних справах №465/3919/22, №741/112/28, №753/14486/22, №464/2944/22, №577/3604/22 , на які посилається сторона позивача в позовній заяві, не має преюдиційного значення у даній справі.

Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76 - 81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач посилається як на предмет та підставу своїх вимог до вказаного у справі відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76 89 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.64 Конституції України, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Майданик Артем Олександрович, до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про поновлення дії трудового договору та стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача адвокат Майданик Артем Олександрович, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю від 18.10.2021 року №001254, виданого Радою адвокатів у Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Акціонерне Товариство "Українська залізниця", місце знаходження: 03150, Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, .

Суддя: Шульга О.М.