Справа № 344/4521/22
Провадження № 22-ц/4808/921/23
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Мельник О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2023 року в складі судді Антоняка Т. М., ухвалене в м. Івано-Франківську, Івано-Франківської області, повний текст якого складено 25 квітня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов обґрунтовувала тим, що 04 вересня 2021 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу одруження спільне життя у них не склалося. З лютого 2022 року відповідач проживає з іншою жінкою і з того часу не бере жодної участі у вихованні і догляді за сином та припинив надавати будь-які кошти на його утримання. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Тому в їхніх інтересах та в інтересах їх сина потрібно розірвати шлюб. Враховуючи інтереси неповнолітнього сина, який проживає разом з нею, а також те, що вона має у власності двокімнатну квартиру, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав, вважає за необхідне залишити проживати його разом з нею.

Також зазначала, що весь тягар обов`язків по забезпеченню дитині належних умов для проживання, харчування та розвитку вона несе одноособово. Дитина активно росте, потребує постійного догляду, збалансованого та якісного харчування. Їй відомо, що відповідач офіційно не працевлаштований, а заробітну плату він одержує готівкою. У зв`язку з тим, що відповідач є здоровою та працездатною людиною, яка не має жодних утриманців чи перешкод для працевлаштування та одержання доходу, він має можливість і зобов`язаний забезпечити своїй дитині належний рівня життя шляхом сплати аліментів.

Крім того, і вона має право на утримання від відповідача, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею трьох років, не має самостійного доходу.

З урахуванням наведеного, позивачка просила суд розірвати шлюб укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований Сторожинецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області 04 вересня 2021 року, неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на проживання з матір`ю. Стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 6 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на її утримання у розмірі 3 000 грн. щомісячно до досягнення сином - ОСОБА_4 трьох років.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2023 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 вересня 2021 року у Сторожинецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис за № 143.

Малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 6 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 14 квітня 2022 року, до досягнення дитиною повноліття.

Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову - з 14 квітня 2022 року до досягнення дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Також суд вважав про доцільність залишення малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на проживанні з матір`ю.

Стягуючи аліменти на утримання дитини, суд виходив з того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. А тому виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, та те, що відповідач є особою працездатного віку, суд вважав, що з відповідача підлягає стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 6 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, у зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка не має змоги працювати і утримувати себе. Враховуючи матеріальне становище сторін, суд зробив висновок, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі по 3 000 грн. до досягнення ОСОБА_4 трьох років.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково, стягнувши аліменти на утримання сина у розмірі 2 272 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів на утриманні дружини відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд інстанції вирішив питання про визначення місця проживання без залучення органу опіки та піклування, що є обов`язковим відповідно до частини 4 статті 19 СК України. Про обов`язковість надання органом опіки та піклування висновків щодо можливості визначення місця проживання дитини з одним із батьків наголошено у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №466/1017/20 та від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17.

Також вказує, що визначаючи розмір аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання дитини, суд аргументував такий розмір тільки тим, що відповідач є особою працездатного віку, однак не прийняв до уваги матеріальний стан та доходи останнього. Такий підхід вирішення справи суперечить позиціям Верховного Суду, які викладені в постановах від 30 липня 2021 року у справі №367/3084/18 та від 25 січня 2021 року у справі №758/10761/13-ц.

Крім того, на думку апелянта, помилковим є і висновок місцевого суду щодо можливості стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини. Відповідач має середню освіту, а тому не має можливості на даний час знайти високооплачувану роботу. А тому, навіть у разі його працевлаштування і отримання ним мінімальної заробітної плати, яка на даний час становить 6 700 грн., після відрахувань обов`язкових утримань, стягнутих аліментів на утримання дитини (рекомендований розмір 2 272 грн.) і прожиткового мінімуму для нього, як працездатної особи (2 684 грн.), відповідач не буде мати змоги сплачувати аліменти на дружину у розмірі 3 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги та правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

ОСОБА_1 та його представник у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовою повісткою. Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності ОСОБА_1 . Тому суд відповідно до положень статті 372 ЦПК України розглянув справу в їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки адвоката Кузь А. П., який просив залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 04 вересня 2021 року зареєстрували шлюб у Сторожинецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний актовий запис за № 143 (а.с.8).

У шлюбі у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачка є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Згідно з актом № 67 обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10 травня 2022 року, що підписаний старостою Нижньопетровецького старостинського округу Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у АДРЕСА_2 , у будинку загальною площею 99 кв.м, житловою площею 82 кв.м, кількість кімнат - 2, з наявністю земельної ділянки площею 0,35 га. Зі слів матері ОСОБА_9 її син ОСОБА_1 ніколи не працював, трудової книжки не має (а.с. 25).

Відповідно до долучених позивачкою копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів ОСОБА_1 є власником транспортних засобів: Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на який 11 січня 2022 року оформлено страховий поліс № АР/2546281 та Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на який 11 січня 2022 року оформлено страховий поліс № АР/2546282.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка просила суд після розірвання шлюбу залишити малолітню дитину проживати разом з нею.

У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

У постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) Верховний Суд зазначив, що зазначення у резолютивній частині рішення суду про те, щоб малолітнього сина залишити на проживання з матір`ю, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання.

З огляду на те, що позивачка при зверненні до суду з позовом не заявляла вимогу про визначення місця проживання дитини, а просила суд одночасно з вимогою про розірвання шлюбу вирішити питання про залишення проживання дитини разом із нею, доводи апеляційної скарги щодо не залучення до участі у справі орган опіки та піклування не заслуговують на увагу.

Крім того, представник позивачки в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що з лютого 2022 року сторони проживають окремо. Оскільки на момент припинення шлюбних відносин дитині було кілька місяців від народження, вона залишилася проживати разом із матір`ю. Відповідач вимог щодо місця проживання дитини як до, так і під час розгляду справи судом першої інстанції, не заявляв.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік», розмір прожиткового мінімуму дітей віком до 6 років становив: з 1 січня - 2 100 грн., з 1 липня - 2 201 грн., з 1 грудня - 2 272 грн.

Законом України «Про державний бюджет України» на 2023 рік установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 2 272 грн.

Згідно до частини другої статті 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання у разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В апеляційній скарзі представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не має постійної роботи, а тому не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Проте, будь-яких належних та допустимих доказів щодо матеріального становища, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі стороною відповідача не надано Відтак ці обставини, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів, відповідачем не доведені.

Позивачкою, навпаки, надані суду докази, які свідчать про можливість сплачувати відповідачем стягнуті судом аліменти, оскільки у його власності знаходяться кілька транспортних засобів, він має громадянство іншої країни та під час розгляду справи судом постійно перебував за межами України.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, в межах заявлених ОСОБА_3 позовних вимог та вимог закону, обґрунтовано визначив розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів не спростовують.

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно оцінив надані сторонами докази, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 20 квітня 2023 року в частині залишення дитини на проживання з матір`ю, стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 24 липня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська