Справа № 692/1024/23
Провадження № 2/692/288/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року смт Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Левченко Л.О.,

з участю: секретаря с/з Савенко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 завернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1244, площею 0,25га, для будівництва і обслуговування житлового будівництва, яка розташована по АДРЕСА_1 . Власником суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є відповідач по справі ОСОБА_3 . У 2021 році відповідач побудувала і в даний час продовжує будувати, по лінії В-А, фактично по межі, некапітальну споруду з шиферу, довжиною 21 м, шириною 1,7м, висотою 2,2м, яку використовує для зберігання дров. Покрівля вказаної споруди має нахил в сторону його земельної ділянки, а тому атмосферні опади з неї потрапляють на земельну ділянку позивача, що створює для нього, як власника земельної ділянки, значні незручності. Стверджує, що з даного приводу звертався до органу місцевого самоврядування, однак вжиті ним заходи досудового врегулювання спору результатів не дали. Вказує, що відповідно до ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» мінімальні відстані від господарських споруд до меж сусідніх ділянок становлять 1 м та дозволено встановлення парканів на межі сусідніх ділянок. Вважає, що некапітальна споруда побудована відповідачем по межі суміжних земельних ділянок з порушенням діючих державних будівельних норм, що порушує права позивача при користуванні його земельною ділянкою. Тому просить зобов`язати відповідача знести /розібрати/ розташовану по лінії В-А земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1244, некапітальну споруду з шиферу, яка розміщена по АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 03.10.2023р. відрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, роз`яснено відповідачу право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та визначено строк на подачу відзиву відповідачем і відповіді на відзив - позивачем.

Відповідач ОСОБА_3 скерувала до суду відзив на позовну заяву у якому проти позовної заяви заперечувала. Вказала, що розташована на її земельній ділянці кадастровий номер :01:001:1249 некапітальна споруда з шиферу, де зберігаються дрова, нікому не заважає, не створює перешкод в користуванні земельною ділянкою відповідача і знаходиться в межах її земельної ділянки. Вважає позовні вимоги безпідставними, а позов поданим на ґрунті особистих неприязних відносин з чоловіком відповідача. Вказала, що раніше атмосферні опади падали на спільну межу сторін і це не створювало незручностей і нічого не заливало, земельна ділянка на яку потрапляють опади є межею, там нічого не росте і не висаджується, це хащі. Раніше позивач звертався з приводу опадів до органу місцевого самоврядування, після чого вона встановила відвід для води, тепер вода не потрапляє на земельну ділянку позивача, а позовні вимоги є надуманими та безпідставними. Уточнила, що її некапітальна споруда та курник позивача розташовані на відстані 1 м один від одного, по 0,5 м від межі, розподіл меж проводила комісія за участі позивача та відсутності відповідача і позивач з її висновками погодився. Тому просила у задоволенні позову відмовити.

ІІ. Позиції сторін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вказав, що йому належить земельна ділянка площею 25 соток по АДРЕСА_1 , яка приватизована. Суміжним землекористувачем є відповідач. Раніше на межі земельних ділянок росло дерево акація, яке стороною відповідача було спиляне, тому позивач викликав поліцію і у нього виник через це конфлікт з чоловіком відповідача. В подальшому по межі було натягнуто шнур та встановлено огорожу. Відповідач встановила понад межею свою огорожу та прибудувала споруду з шиферу розміром 21 та 9 м. Дах прибудови має нахил в бік земельної ділянки позивача і коли йде дощ на земельну ділянку стікає вода. Відповідач встановила відлив на прибудові, однак вода тече до позивача, тому він хоче щоб відповідач знесла прибудову, оскільки це є загрозою для позивача.

Представник позивача адвокат Бичок В.І. підтримав позицію свого довірителя. Вказав, що подано позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою оскільки відповідач користується суміжною земельною ділянкою. Проблема виникла з червня 2021р. після побудови відповідачем некапітальної споруди з шиферу, яка у подальшому була добудована. Зазначив, що земельна ділянка позивача має перепад з ділянкою відповідача 1,5м., оскільки йде до берега. З площі даху прибудови (близько 30 м2) вода стікає до позивача, тому він звертався до органів місцевого самоврядування, однак отримував відписки. Звернув у вагу, що у відповіді від 22.06.2021р. зазначено про побудову паркану на відстані 0,5 м. від межі, у відповіді від 21.06.2022р. вказано що шкода не заподіюється оскільки побудовано відвід води, у відповіді від 06.07.2023р. визначено відстані до сільськогосподарських споруд. Також вказав на положення пунктів ДБН щодо відстані до розміщення прибудинкових споруд та вважав що споруда розташована з порушенням будівельних норм. Зазначив, що на час звернення до суду некапітальна споруда збільшується у розмірах, при цьому комісії не складали акти та не фіксували розміри та розміщення споруди. Зазначена споруда зображена на фото. Розміри споруди визначено за допомогою відповіді сільської ради, де зазначено, що відповідач встановила паркан, а за ним шиферний дровник на відстані 40 см. від межі. Зазначив, що відлив встановлено не по свій довжині споруди і атмосферні опади потрапляють на ділянку позивача. Уточнив, що висота паркану між суміжними земельними ділянками сторін становить близько 2 м., а відстань між спорудами близько 40-50 см. відповідно до даних сільської ради. Вважав, що доказів встановлення відливу не надано. Тому просив позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала повністю. Пояснила, що спірна тимчасова споруда розташована на її земельній ділянці і по старій межі відстань становила 1 м. Сільська рада поділила межі і відстань від споруди виявилась 50 см. За рекомендацією, відповідачем було приватизовано свою земельну ділянку межі якої визначено по фактичному користуванню. Уточнила, що водовідвідна труба на тимчасовій споруді повернута у бік її земельної ділянки та вода потрапляє тільки на її земельну ділянку. Звернула увагу, що будівлі позивача розташовані на тій же відстані від межі, що і будівлі відповідача. При цьому земельна ділянка позивача розташована вище і йому нічого не загрожує, на його ділянку опади не потрапляють. Вказала, що водовідведення було зроблено спочатку близько 2 років тому на половині з боку позивача, а близько місяця тому добудоване і відведення води влаштоване у двір відповідача. Звернула увагу на безлад у дворі позивача. У задоволенні позову просила відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 вважав заявлені позовні вимоги безпідставними. Вказав, що тимчасова споруда ОСОБА_3 не знаходиться на землі позивача і позивач не може просити про зобов`язання відповідача знести споруду на її земельній ділянці. Вважав, що позовні вимоги спростовуються листом сільської ради де зазначено, що споруда відповідача розташована нижче курника позивача і рекомендовано ОСОБА_3 побудувати відлив, що і було зроблено. Вказав, що позивач не пояснює які саме незручності йому створює споруда оскільки опади на його ділянку з цієї споруди не потрапляють, а споруди сторін розташовані на відстані 1 м. одна від одної. Розподіл меж проводила комісія і позивач з її рішенням погодився. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.

ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав № 330862299 від 02.05.2023р., ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,25га, кадастровий номер :01:001:1244.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1244, площею 0,25га розташована по АДРЕСА_1 та має цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно доданого кадастрового плану земельної ділянки, від А до Б землі Великохутірської сільської ради, від Б до В ОСОБА_1 , від В до А - ОСОБА_3 .

Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Коновалу М.В. № 02-40/618 від 22.06.2021р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 наявний земельний спір. Земельні ділянки не приватизовані, чіткої межі немає. Двір ОСОБА_1 відгороджено металевою сіткою, що є умовною межею. Гр. ОСОБА_3 побудувала шиферний паркан на відстані 0,5 м. від сусіднього паркану. Також зазначено про обов`язок дотримання добросусідських відносин та рекомендовано врегулювати спір дипломатичним шляхом знайшовши спільну мову з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Коновалу М.В. № 02-40/512 від 01.06.2022р. комісія виконавчого комітету 10.05.2022р. обстежила земельні ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , встановила, що двір відгороджено металевою сіткою, яка вважається умовною межею, шиферний паркан ОСОБА_3 відступлений від сусідньої огорожі з металевої сітки. Також комісією встановлено, побудована з шиферу споруда ОСОБА_3 знаходиться нижче курника ОСОБА_1 , тому вода з неї не може підтікати під його господарську споруду курник. Комісія зобов`язала ОСОБА_3 побудувати відвід для води, що та й зробила та надала відповідні фото докази. Повідомлено про необхідність у відповідності до Земельного кодексу підтримувати добросусідські відносини.

Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 02-40/887 від 06.07.2023р. ОСОБА_1 роз`яснено про визначену ЗУ «Про благоустрій» та затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №104 від 26.04.2019р. норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» відстань від господарських споруд до меж сусідніх ділянок, які становлять 1м та дозволено встановлення парканів на межі сусідніх ділянок. Зазначено, що наявність правопорушень у діях громадян визначають правоохоронні органи.

Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 02-40/1277 від 21.09.2023р. земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 площею 0,25 га перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , правовстановлюючі документи по Великохутірській сільській раді відсутні.

На чорно-білих фото (а.с. 12-15), роздрукованих на аркушах формату А4, наданих стороною позивача разом з матеріалами позову зображено ділянки місцевості без пояснювальних написів. Зокрема, наявні зображення будинку та частини вулиці, огорожі з металевої сітки та шиферу і споруди з шиферу за нею. Вказані фото не містять відомостей про обставини (дата час, місце) зображеного на них.

Відповідно до копії рішення № 31-10/VІІІ від 13.06.2023р. Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_3 в межах населеного пункту АДРЕСА_1 та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер :01:001:1249 за вказаною адресою.

Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав № 336583535 від 22.06.2023р. гр. ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 0,25га, кадастровий номер :01:001:1249.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-023 від 21.04.2023, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:1249, площею 0,25га розташована по АДРЕСА_1 та має цільове призначення: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до доданих стороною відповідача кольорових фото (а.с. 46-51) на аркушах формату А4 (6 аркушів, 10 фото) на фото зображено ділянки місцевості та будівлі. Фото містять пояснювальні написи, хоча й не містить даних про час їх виготовлення. На фото зображені ділянки місцевості з спорудами позивача та відповідача (згідно пояснювальних написів) та розділювальної огорожі. При цьому на будівлі з шиферу вбачається наявність влаштованого водовідведення.

Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 02-40/1471 від 12.10.2023р. гр-ці ОСОБА_3 , комісією у складі працівників сільської ради (наведено склад працівників) та поліцейського офіцера громади проведено виїзд на місце спору за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , за заявою ОСОБА_1 що містить прохання сприяти перебудуванню паркану сусідом або підняття покрівлі його прилеглої будівлі. В ході обстеження встановлено що межі в натурі не вибиті, що не дає змоги точно визначити де проходять межі з сусідом. Згідно межі, що існувала до здійснення приватизації ділянки, сусідка ОСОБА_3 встановила паркан, відступивши 40 см від ймовірної межі та відразу за парканом збудувавши шиферний сінник, на даху якого виявлено водовідведення. В гр. ОСОБА_1 побудовано господарську будівлю, сінник та туалет на відстані 40 см. від ймовірної межі. Заявнику роз`яснено норми ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» щодо мінімальних відстаней від господарських споруд до меж ділянок, рекомендовано підтримувати добросусідські відносини, врегулювати спір мирним шляхом, запросити спеціалістів для встановлення меж земельних ділянок. ОСОБА_3 рекомендовано продовжити водовідведення та зайнятись приватизацією своєї земельної ділянки із встановленням меж ділянки в натурі.

ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України, ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилається на порушення відповідачем будівельних норм під час побудови некапітальної споруди з шиферу. Тому належним способом захисту свого порушеного права на вільне користування власністю, а саме земельною ділянкою, вважає відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом зобов?язання відповідача знести розташовану по межі його земельної ділянки некапітальну споруду.

Відповідно до положень ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування і забудова територій" при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В.1.1-25.

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. При цьому земельні ділянки сторін є приватизованими, межі земельних ділянок встановлено і сторони їх погодили, спір за межі відсутній.

З матеріалів справи не вбачається порушення відповідачем вимог пункту 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019, оскільки спірна споруда відповідача з шиферу є некапітальною спорудою та розташована на земельній ділянці відповідача.

Оскільки не вбачається порушень прав позивача відповідачем в розумінні Земельного кодексу України щодо меж земельних ділянок та використання земельної ділянки позивача, тому положення ст. 152 ЗК України щодо усунення перешкод користування земельною ділянкою у даному випадку застосуванню не підлягають.

У той же час, суд, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору.

Вимоги позивача зводяться до захисту порушеного права в зв`язку з будівництвом відповідачем тимчасових споруд з порушенням будівельних норм, оскільки порушуються його права землевласника, чиняться незручності, під час опадів вода з покрівлі навісу стікає на його земельну ділянку і перенасичує вологою землю, що унеможливлює її використання за цільовим призначення, що може бути порушенням правил добросусідства. Зміст добросусідства розкривається у статті 103 Земельного кодексу України.

Згідно положень ст. 103 ЗК власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідач визнала наявність тимчасової споруди з шиферу яка, проте, розташована на її земельній ділянці та у її межах.

Позивачем не надано переконливих доказів порушення його прав в зв`язку з розташуванням споруди на відстані менше 1 метра до межі з його земельною ділянкою. Доводи про стік води з покрівлі споруди під час опадів спростовуються наявними в матеріалах справи фотографіями, та інформацією Великохутірської сільської ради, відповідно до яких на покрівлі навісу відповідачем зроблені відливи, які обмежують потрапляння стоків води на земельну ділянку позивача, що також відповідає рекомендаціям органу місцевого самоврядування відповідачу, тому порушень правил добросусідства у даному випадку не доведено.

Інших обґрунтувань порушених прав позивача з наданням доказів таких порушень стороною позивача не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимим доказами наявність підстав, на які він посилався, звертаючись до суду з позовними вимогами, а тому його позов до задоволення не підлягає.

V. Розподіл судових витрат.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати належить покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 77-78, 81, 89, 141, 285-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст рішення виготовлений 07 листопада 2023 року.