Номер провадження: 22-ц/813/3695/23
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 як правонаступника ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 року, ухваленого Суворовським районним судом у складі: судді Сувертак І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

25 вересня 2018 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01 лютого 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 17 червня 2018 року за вказаним кредитним договором у відповідача утворилась заборгованість в сумі 112749,01 грн, яка складається з: 8845,06 грн - заборгованість за кредитом, 103903,95 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01.02.10 по 30.11.2017, яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати в сумі 1762 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 01 лютого 2010 року в розмірі 112749,01 грн та судовий збір у розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею відповідача по справі ОСОБА_1 , вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального і матеріального права, без повного з`ясування фактичних обставин справи, без належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не було надано до суду Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку з відміткою про ознайомлення з ними відповідача; відсутні у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, та надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, вони мають мінливий характер та неодноразово змінювалися самим позивачем, у підписаній відповідачем заяві від 01.02.2010 не вказано, з якою редакцією Умов та правил надання банківських послуг він ознайомився при підписанні анкети-заяви, та позивачем не доведено, в якій саме редакції діяли Умови та правила надання банківських послуг протягом дії договору; за рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» участь у договорі споживача як слабшої сторони звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту; надана позивачем виписка по рахунку не містить обов`язкових реквізитів документу, а іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, не надав; жодного належного обґрунтування щодо нарахованої заборгованості за кредитним договором в рішенні не наведено, зокрема документи первинної бухгалтерської документації у відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»; сукупність наданих позивачем доказів не доводить факту та моменту виникнення заборгованості за кредитом; суд не звернув увагу на відсутність в анкеті-заяві від 01.02.2010, підписаній ОСОБА_1 , істотних умов договору щодо встановлення розміру відсотків; суд не взяв до уваги твердження відповідача стосовно списання Банком коштів з рахунку клієнта.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 112749,01 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762*100 = 176200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог та їх доведеності протягом розгляду справи належними доказами, наданими позивачем, оскільки 01 лютого 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, і оскільки внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 17 червня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 112749,01 грн, що складається із заборгованості за кредитом 8845,06 грн та заборгованості за відсотками 103903,95 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2022 відкрито апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 як правонаступника відповідача по справі ОСОБА_1 (донькою відповідача, за заявою якої про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 23 вересня 2021 року заведено спадкову справу), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і якого за життя не було належно повідомлено про розгляд справи та про ухвалене рішення.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 526, 530, ч. 1 ст. 612ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦПК України).

Відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Зазначаючи про ненадання позивачем доказів погодження між сторонами умов договору, заявницею одночасно не заперечується укладення договору між сторонами, проте оспорюється погодження саме істотних його умов та зазначається про порушення позивачем під час його укладення умов закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що 01 лютого 2010 року відповідач ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 11).

Підписання вказаної анкети-заяви відповідачем ОСОБА_1 суд розцінив як укладення між сторонами у письмовій формі кредитного договору.

Довід апеляційної скарги про недоведеність позивачем укладення між сторонами 01.02.2010 саме договору приєднання є слушними, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не є складовою кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, а роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин сторін (01.10.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.09.2018), і в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому,) оскільки кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, та за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, тому колегія суддів доходить висновку про те, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, суд помилково вважав складовою кредитного договору.

Наявні в матеріалах справи умови і правила надання банківських послуг не мають правового значення, оскільки вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.02.2010 шляхом підписання заяви.

Також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

У ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, Відповідач не підписував Умови та правила надання банківських послуг, Умови користування послугами банку, Витяг з Тарифів, копії яких додані позивачем АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог до Відповідача.

Більш того, зазначені копії витягів з Умов та витяг з Тарифів взагалі не містять необхідних реквізитів щодо посвідчення копій документів.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірі і порядку мають здійснюватися нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Натомість, складовою договору слід вважати підписану відповідачем довідку об умовах кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій містяться тарифи банку, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5 %, погоджено 55 днів пільгового періоду, щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості), пеня, штрафи та комісія (а.с. 12).

Заявницею не звернуто увагу на наявність в матеріалах справи такої довідки, підписаної особисто ОСОБА_1 01 лютого 2010 року, яку слід вважати складовою договору і в якій погоджено всі вищенаведені істотні умови договору, зокрема, щодо розміру процентів за користування кредитом.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів погодження між сторонами істотних умов договору, зокрема щодо розміру відсотків, є помилковими.

Наведене повністю відповідає наданому позивачем розрахунку заборгованості, за договором б/н, боржник ОСОБА_1 , рух по якому починається з 02.02.2010 року (а.с. 6-9).

З наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.02.2010, укладеного між сторонами, вбачається, що станом на 17.06.2018 заборгованість становить 112749,01 грн, яка складається з: 8845,06 грн заборгованість за кредитом; 103903,95 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 01.02.2010 по 30.11.2017, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Проте, таке є помилковим розрахунком позивача заборгованості, який не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору.

Наявність у відповідача заборгованості з тіла кредиту у розмірі 8845,06 грн підтверджена належним чином та останнім не спростована.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками, що утворились станом на 30.11.2017, у сумі 103903,95 грн.

При цьому відповідач власним підписом підтвердив відсоткову ставку 2,5 % на залишок заборгованості щомісячно, тобто 30 % на рік.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Доказів підписання та погодження відповідачем Умов та правил надання банківських послуг та якої саме їх редакції матеріали справи не містять.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року справа № 6-82цс16 зроблено висновок про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Доказів належного повідомлення відповідача про зміну процентної ставки у відповідності до вимог пунктів 2, 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів Українивід 5 березня 2009 року № 270 (далі - Правила) (в редакції на час зміни відсоткової ставки), відповідачем суду не надано.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості свідчить про збільшення процентної ставки, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких з 01.09.2014 по 31.03.2015 - 34,8%; з 01.04.2015 по 30.11.2017- 43,2%), позивачем змінена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем, та не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Дані обставини свідчать про те, що визначений позивачем розмір заборгованості за відсотками суперечить умовам кредитування та впливає на загальний розмір заборгованості.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства, беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, розмір якої станом на листопад 2017 року становив 8845,06 грн, та розмір погодженої сторонами відсоткової ставки 30 % та надану формулу розрахунку (розмір поточної та простроченої заборгованості х 30% / 360 днів х кількість днів у періоді), розмір процентів за користування кредитом станом на 30.11.2017 року складає: 8845,06 х 30 : 100 : 360 х 1169 (кількість днів, починаючи з дня зміни відсоткової ставки Банком в односторонньому порядку) = 8616,57 грн.

Виходячи із наведеного та наданого позивачем розрахунку станом на 30.11.2017, загальна заборгованість по процентам за користування кредитом становить: 992,64 грн (нараховані відсотки до підвищення в односторонньому порядку відсоткової ставки), із використанням узгодженої сторонами базової ставки 30% річних за період з 01.09.2014 до 30.11.2017 8616,57 грн.

А загалом розмір заборгованості згідно погоджених сторонами умов становить 8616,57 + 992,64 грн + 8845,06 грн = 18454,27 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги твердження відповідача стосовно списання Банком коштів з рахунку клієнта, є помилковими, оскільки відповідач не брав участі у розгляді справи та не був належно повідомлений про судове провадження, отже не заявляв про таке списання.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції як ухвалене з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку та стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 01 лютого 2010 року: за тілом кредиту 8845,06 грн, за відсотками за період з 01 лютого 2010 року по 30 листопада 2017 року в розмірі 9609,21 грн, а загалом 18454,27 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 288,39 грн судового збору (за подання позовної заяви позивачем сплачено 1762 грн, позов задоволено на 16,37%), і на користь заявниці ОСОБА_2 , відповідно 432,60 грн нею за подання апеляційної скарги (за подання якої сплачено 2643 грн).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 д, ) заборгованість за кредитним договором б/н від 01.02.2010: за кредитом - 8845,06 грн, за відсотками за період з 01 лютого 2010 року по 30 листопада 2017 року в розмірі 9609,21 грн, а загалом 18454,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 д, ) судовий збір у розмірі 288,39 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 д, ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 432,60 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 07 березня 2023 року.

Судді: М.В. Назарова

О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко