Справа № 461/2237/23
У Х В А Л А

Іменем України

10 травня 2023 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Сенюта В.О., перевіривши дотримання вимог ст. 446 ЦПК України по заяві Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрфінстандарт» про заміну стягувача, -

ВСТАНОВИВ:

01.05.2023 року на адресу Деснянського районного суду м. Києва надійшла на розгляд спарва за заявою ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» про заміну сторони стягувача згідно ухвали Галицького районного суду м. Львова від 30.03.2023 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2023 року, вказана справа передана головуючому судді Сенюті В.О.

З прохальної частини заяви вбачається, що заявник просить замінити первісного стягувача АТ «ОТП БАНК» на «ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 щодо стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса № 39441 від 05.11.2021 року.

Ухвала суду про направлення справи за підсудністю мотивована тим, що місце проживання боржника, тобто місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання відноситься до територіальної юрисдикції Деснянського районного суду м. Києва (адреса реєстрації боржника ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ).

Перевіривши дотримання вимог ст. 446 ЦПК України, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем знаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відповідно до даних реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 зареєстрованою у м. Києві не значиться.

Згідно реєстру територіальної громади м. Києва за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрованою не значиться.

Суддя Галицького районного суду м. Львова, визначаючи підсудність даної справи Деснянському районному суд м. Києва вказав, що розгляд даної справи повинен відбуватися за місцем знаходження боржника, але при цьому такий висновок був зроблений лише за наявної інформації у заяві, даний факт не був перевірений та підтверджений належним чином.

Наведене вище свідчить про те, що питання про передачу справи за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва було вирішено без урахування всіх обставин справи, у зв`язку з чим розгляд цивільної справи саме Галицьким районним судом м. Львова буде законним та відповідати нормам цивільно-процесуального законодавства.

Суд вважає за доцільне також звернути увагу на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Конституційний Суд України у рішенні №9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що ч. 1 ст. 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі ст. 64 Конституції України не може бути обмежене.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Але при цьому Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 §1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 §1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Але даною ухвалою суддя фактично обмежив у доступі до правосуддя заявника, безпідставно визначивши підсудність справи Деснянському районному суду м. Києва.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Діючим цивільно-процесуальним законодавством визначено, що спори щодо підсудності не допускаються, при цьому слід зазначити, що при постановленні ухвали суддею Галицького районного суду м. Львова було передчасно визначено підсудність даної справи Деснянському районному суду м. Києва з підстав, наведених вище.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що позовна заява повинна бути передана на розгляд до Галицького районного суду м. Львова.

На підставі викладеного, керуючись ст.31 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрфінстандарт» про заміну стягувача - передати на розгляд за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Суддя: В.О.Сенюта