КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3675/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Машкевич К.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» (попереднє найменування Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліко-Житлосервіс") до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У квітні 2021 року ТОВ "Ліко-Житлосервіс" (тепер Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, втрат від інфляційних процесів та 3% річних.

Позовні мотивовані тим, що ТОВ "Ліко-Житлосервіс" здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Акту прийому-передачі житлового будинку від 26 жовтня 2016 року.

Вказує, що є суб`єктом господарювання у сфері надання житлово-комунальних послуг, здійснює цю діяльність на договірних засадах за предметом правовідносин, що виникають між виробниками, виконавцями і споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, зокрема обслуговування та ремонт житлового будинку, а також утримання прибудинкової території, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів.

Структура тарифу та вартість зазначеної вище послуги затверджені Наказом ТОВ "Ліко- Житлосервіс" № 245 від 01 листопада 2016 року.

Вказує, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 . Належна відповідачці квартира є частиною житлового багатоквартирного будинку, а тому відповідачка спільно з іншими власниками (орендарями, користувачами, наймачами) квартир та нежитлових приміщень у житловому багатоквартирному будинку зобов`язана брати участь у витратах на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій пропорційно загальної площі нежитлового приміщення.

Вказує, що між позивачем та відповідачкою укладено Договір № І2-А/25 про надання послуг від 15 лютого 2018 року. Відповідно до умов договору позивач, як виконавець за договором, бере на себе зобов`язання надавати послуги, перелік яких визначено пунктом 1.2. договору за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідачка, як замовник за договором, забезпечує своєчасну оплату таких послуг у строк та на умовах, що передбачені договором.

За період з квітня 2018 року по травень 2020 року позивач вчасно надав послуги, обумовлені договором, в повному обсязі та належної якості відповідно до структури тарифів та встановленої вартості. Крім цього, до серпня 2018 року позивач також надавав відповідачці послуги з електропостачання та до лютого 2020 року послуги з постачання холодної води та водовідведення. Щомісяця позивач надає відповідачці рахунок на оплату наданих послуг. Жодних заперечень щодо якості послуг та їх обсягу від відповідачки не надходило, а отже остання згодна з їх обсягом та якістю, та фактично визнає їх вартість.

Однак відповідачка за період з квітня 2018 року по травень 2020 року не в повному обсязі здійснила оплату за отримані послуги, в результаті чого за відповідачкою утворилась заборгованість у сумі 7 648,67 гривень.

Зазначена сума включає також заборгованість за надані послуги з електропостачання за період з квітня 2018 року по серпень 2018 року та водопостачання і водовідведення за період з квітня 2018 року по лютий 2020 року.

Вказує, що сума інфляційних витрат, нарахованих позивачем на суму заборгованості боржника за надані послуги, становить 664,59 гривень; сума 3% річних, нарахованих позивачем на суму заборгованості за надані послуги становить 296,85 гривень.

Таким чином, загальний борг відповідачки за період з квітня 2018 року по травень 2020 року становить 8 610,11 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 7 648,67 гривень; суму інфляційних втрат у розмірі 664,59 гривень; суму 3% річних у розмірі 296,85 гривень. Стягнути судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко - Житлосервіс" 7648,67 гривень суми заборгованості, 664,59 гривень інфляційних втрат та 296,85 гривень 3 % річних.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко - Житлосервіс" судовий збір у розмірі 2270,00 гривень.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Вказує, що судом проігноровані її права та гарантії, визначені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Вказує, що була позбавлена можливості вказати нові обставини, що підлягають встановленню, докази, що підлягають дослідженню чи оцінці, заперечення проти доказів використаних судом першої інстанції під час ухвалення рішення.

Вказує, що з 24 лютого 2022 року виїхала з міста Києва, у зв`язку з чим була позбавлена подати до суду докази, а розгляд справи за її відсутності та ухваленні рішення є незаконним.

Посилається на порушення вимог Закону України "Про доступ до судових рішень".

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції повністю скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд робить висновок, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов суд першої інстанції вказав, що оскільки з моменту укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, відповідачка користувалася послугами, проте в порушення договору не сплачує їх вартість, тому позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

Також суд вказав, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд зробив висновок про необхідність стягнення на користь позивача також суми інфляційних втрат в розмірі 664,59 грн та три проценти річних в розмірі 296,85 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З даних акту прийому-передачі житлового будинку від 26 жовтня 2016 року установлено, що ТОВ «Ліко-Житлосервіс» здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

З даних договору дарування квартири НМО №438289 від 08 червня 2017 року установлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 (а.с.7).

З даних договору № 12-А/25 про надання послуг від 15 лютого 2018 року, укладеного між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та ОСОБА_1 , установлено, що виконавець бере на себе зобов`язання надавати послуги, визначені в пункті 1.2 договору, у житловому будинку по АДРЕСА_2 , а замовник зобов`язується забезпечувати своєчасну оплату цих послуг у строк та на умовах, що передбачені договором.

Пунктом 1.2 визначено, що виконавець зобов`язується за дорученням замовника протягом строку, визначеного в договорі, за плату надавати такі послуги: прибирання прибудинкової території; прибирання сходових кліток; вивезення твердих побутових відходів; технічне обслуговування ліфтів; обслуговування систем диспетчеризації; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем гарячого, холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання, зливної каналізації; дератизація; технічне обслуговування та поточний ремонт мереж електропостачання, систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також за наявності внутрішньо будинкових інженерних систем; поточний ремонт; поливання дворів, клумб і газонів; обслуговування вентиляційних каналів; прибирання та вивезення снігу; освітлення місць загального користування, підвальних приміщень та підкачування води; енергопостачання для ліфтів (а.с. 5-6).

З даних тимчасового договору № 46/1/338 про відшкодування використаної електроенергії від 06 березня 2018 року, укладеного між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та ОСОБА_1 , установлено, що відповідно до умов укладеного договору відповідачка зобов`язувалася відшкодувати вартість фактично використаної електроенергії (а.с. 32).

06 березня 2018 року між ТОВ «Ліко-житлосервіс» та ОСОБА_1 укладено тимчасовий договір № 46/1/338 про відшкодування споживачем холодної води та водовідведення, відповідно до якого відповідачка зобов`язувалася відшкодувати фактично спожиту холодну воду (а.с. 33-34).

Згідно даних Протоколу б/н Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-житлосервіс" від 09 листопада 2021 року, змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліко-житлосервіс" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Венеція".

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, у тому числі у якому створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, зобов`язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно.

Відповідно до частин першої та другої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами (стаття 67 ЖК України).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Установлено, що між сторонами 15 лютого 2018 року укладено договір про надання послуг №12-А/25, відповідно до умов якого відповідачка зобов`язалась оплачувати послуги в порядку та на умовах визначених цим договором.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, у відповідачки виникла заборгованість за отримані комунальні послуги, яка згідно даних розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, складає 7 648,67 гривень (а.с.8).

Доводів на спростування розрахунку заборгованості апеляційна скарга не містить.

Окрім того, до правовідносин сторін правильно застосовано судом частину 2 статті 625 ЦК України.

Відтак, апеляційний суд констатує, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та прийняв обгрунтоване рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині неможливості подати докази, апеляційний суд зазначає про таке.

Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року у цій справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно сторонам роз`яснено положення статей 83, 178-180 ЦПК України.

В матеріалах справи міститься ордер КС №783381, виданий адвокату Тилику Т.М., відповідно до даних якого адвокат на підставі договору про надання правової допомоги від 14 травня 2021 року представляє інтереси ОСОБА_1 (а.с.21).

Частиною 1 статті 58 ЦПК України установлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

З даних розписки від 17 травня 2021 року установлено, що адвокат Тилик Т.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , отримав копію позовної заяви та копію ухвали від 27 квітня 2021 року (а.с.23).

17 травня 2022 року ОСОБА_1 до Голосіївського районного суду міста Києва подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та відкладення розгляду справи (а.с.24).

Ухвалою суду від 28 травня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Відповідно до частини 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Частиною 3 вищевказаної статті визначено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

З матеріалів справи установлено, що відповідачці з 17 травня 2021 року було достеменно відомо про відкриття провадження у справі та підстави звернення позивачем до суду за захистом його порушених прав.

Проте, всупереч положенням статей 83, 191 ЦПК України відповідачка протягом 9 місяців (з моменту отримання ухвали про відкриття провадження та до ухвалення судом рішення) не скористалась правом на подачу доказів, не надала своїх пояснень або заперечень проти позовних вимог.

Відтак, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо позбавлення відповідачки можливості подати нові докази для спростування обставин та підстав позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що розгляд справи розглянуто без її участі, суд звертає увагу на таке.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Як зазначено вище, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 травня 2021 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено (а.с.27).

Підсумовуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що позивачка була обізнана про наявність позову до неї про стягнення заборгованості; протягом 9-ти місяців мала можливість викласти свої пояснення або заперечення проти позову у письмовій формі, передбаченій ЦПК України, надати докази, які уважає за потрібне, тобто не була обмежена у реалізації наданих їй процесуальних прав.

Відтак відсутні підстави уважати про порушення судом першої інстанції вимог цивільного процесуального кодексу.

В апеляційній скарзі відповідачкою не зазначено будь-яких доказів на спростування заявлених позивачем позовних вимог.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що з 24 лютого 2022 року відповідачка у зв`язку з війною у державі виїхала з міста Києва, у зв`язку з чим була позбавлена подати до суду докази, суд апеляційної інстанції вказує, що рішення у справі ухвалене 18 лютого 2022 року, тобто до повномасштабного вторгнення російської федерації, відтак факт запровадження в Україні воєнного стану не міг впливати на реалізацію відповідачкою своїх прав в суді першої інстанції.

Відтак, суд апеляційної інстанції констатує, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року скаржниці ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції зробив висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Відповідно до підпункту 6) пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відтак, судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі становить 3 405,00 гривень (2270,00*150%), який слід стягнути з ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір за звернення до суду апеляційної інстанції у розмірі 3405,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова