Справа № 643/159/23
Провадження № 2/643/229/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді: Кононенко Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Шахбаз`ян Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками ,

встановив:

Виклад позиції позивача

Адвокат Гофельд Г.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками в загальному розмірі 110670 грн 61 коп., 1100 доларів США.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 07.12.2019 року він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 70 000 грн, з послідуючим поверненням 95 000 грн 31.12.2019 року, про що відповідачем була надана розписка, згідно з якою відповідач зобов`язався повернути борг 31.12.2019. Згідно розписки 23.11.2019 року, написаної власноручно відповідачем, він взяв у борг 1 000 доларів США на ремонт автомобіля газель у ОСОБА_1 до 23.12.2019 року. Згідно розписки 23.01.2020 року, написаної власноручно відповідачем, він взяв у борг 4 000 грн та 100 доларів для ремонту автомобіля.

Посилаючись на вищевказані обставини справи , позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 1100 доларів США, 99000 грн, а також три відсотки річних в розмірі 11670,61 грн та судові витрати.

Процесуальні дії у справі

10.01.2023 року позовна заява надійшла до Московського районного суду м. Харкова.

10.01.2023 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кононенко Т.О.

Ухвалою суду від 13.01.2023 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач не подав заяву про долучення доказів до справи, відзиву на позовну заяву у встановлений в Ухвалі суду строк не надав.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини.

07.12.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 70 000 грн, за умовами договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у розмірі 95000 грн 31.12.2019 року.

Крім того, 23.01.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_4 4000 грн і 100 доларів США.

Крім того, 23.11.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 1 000 доларів, за умовами договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у строк до 23.12.2019 року.

Оцінка суду

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, договір позики є двостороннім правочином. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, позикодавець та позичальник є сторонами договору позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України).

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Тому, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.

В той же час, вище згадані розписки, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не містить ідентифікуючи дані позикодавця та позичальника (ПІБ, паспортні дані, РНОКПП, адреси), за розписками борг брав ОСОБА_2 , в той час як позов пред`явлено до ОСОБА_2 .

Отже надані позивачем розписки не містить у собі даних про одержання відповідачем, а саме ОСОБА_2 , грошових коштів від позивача, їх зміст є суперечливим.

Таким чином, позивачем не доведений сам факт укладення договору позики з відповідачем по справі.

Позивачем не надано належних, достовірних доказів, що підтверджують заявлені вимоги.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, такий висновок суду зроблений по даній справі, повністю узгоджується з висновками, що зроблені Верховним Судом у справі № 556/1721/17 (провадження № 61-47716ск18), у справі №632/2209/16 від 04 березня 2020 року (провадження №61-41934 св 18).

Врахувавши те, що на обґрунтування своїх позовних вимог позивач не надав суду належні та допустимі докази, не довів їх переконливість, а також не довів наявності обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог, не довів факту укладення договору позики, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються, у зв`язку з відмовою у задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України суд-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговими розписками про стягнення суми боргу залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Т.О.Кононенко