Справа № 201/9248/21
Провадження № 2/201/931/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування рішень та записів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування рішень та записів.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнень, позивач посилався на те, що ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» на підставі Договору №GL48N718070_blank про відступлення права вимоги від 05 серпня 2020 року набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №8/2007/840-К/1168-Н від 19.07.2007 року укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра». За рахунок кредитних коштів боржником ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яку було до умов Договору іпотеки №1168-Н/1 від 16.02.2007 року передано в іпотеку ВАТ КБ «Надра». З інформаційної довідки Позивачу стало відомо, що 24.05.2017 року запис про обтяження майна та запис про іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 було припинено на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська винесене 04.04.2017 року по цивільній справі №202/2013/17, визнано за ОСОБА_4 право власності на зазначену квартиру. 06.06.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №1936. 16.06.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №9783. 19.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №2388. Отже, боржником знаючи, що кредитні зобов`язання не виконані та наявний борг, було відчужено майно. Тим самим було здійснено порушення прав Кредитора щодо унеможливлення стягнення з боржника грошових коштів шляхом звернення стягнення на майно.

Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Від відповідача ОСОБА_6 до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без його участі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомили.

Приватний нотаріус ДМНО Златова Н.А. подала письмові пояснення та просила розглянути дану справу відповідно до закону та матеріалів справи.

Приватний нотаріус ДМНО Вдовіна Л.Л. подала заяву та просила розглядати позовну заяву без її участі.

Приватний нотаріус ДМНО Ярмолюк М.М. у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки не повідомила, пояснення на позов не надала.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що 05 серпня 2020 року відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_blank про відступлення прав вимоги. За умовами даного Договору ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів зокрема за Кредитним Договором (з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін та доповнень тощо) №8/2007/840-К/1168-Н від 19.07.2007 року укладеним між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра» у тому числі за договорами забезпечення.

За рахунок кредитних коштів боржником ОСОБА_5 було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до умов Договору іпотеки №1168-Н/1 від 16.02.2007 дана квартира була передана в іпотеку ВАТ КБ «Надра».

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 24.05.2017 року запис про обтяження майна та запис про іпотеку на квартиру АДРЕСА_1 було припинено на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська винесене 04.04.2017 року по цивільній справі №202/2013/17.

04.04.2017 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винесено заочне рішення по цивільній справі №202/2013/17, яким було визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру загальною площею 73,7 кв.м, житловою площею 51,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , в житловому будинку літ. А-5, яка складається з: 1 коридор, 2, 3, 4 житлові, 5 кухня, 6 ванна, 7 туалет, І балкон, скасовано державну реєстрацію права власності в Реєстрі прав на нерухоме майно - на квартиру загальною площею 73,7 кв.м, житловою площею 51,3 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , в житловому будинку літ. А-5, яка складається з: 1 коридор, 2, 3, 4 житлові, 5 кухня, 6 ванна, 7 туалет, І балкон, на ім`я ОСОБА_5 (ІН НОМЕР_1 ), припинено іпотеку за номером 5494859, зареєстрованого згідно Договору іпотеки від 19.07.2007 р., укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. за реєстровим № 2798, на нерухоме майно - квартиру загальною площею 73,7 кв.м, житловою площею 51,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з: 1 коридор, 2, 3, 4 житлові, 5 кухня, 6 ванна, 7 туалет, І балкон, вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно за номером 5335194, зареєстрованого на підставі іпотечного договору № 1168-Н/1 від 19.07.2007 р., укладеного між ПАТ «КБ «Надра» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотекодавець), зареєстрованого в реєстрі заборон № 224 на нерухоме майно - квартиру загальною площею 73,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 .

На підставі даного рішення право власності за ОСОБА_4 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з відкриттям розділу на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35445122 від 30.05.2017 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 20674168.

01 вересня 2021 року Дніпровським апеляційним судом було винесено постанову, якою було скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська винесене 04.04.2017 року по цивільній справі № 202/2013/17, та відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В період чинності заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська винесене 04.04.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 06.06.2017 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №1936. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35549892 від 07.06.2017 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 20781467.

16.06.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №9783. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 35708201 від 16.06.2017 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 20943547.

19.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №2388. Право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 40186703 від 19.03.2018 року, номер запису про право власності/довірчої власності: 25307831.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.

Обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину та особу, яка прийняла виконання (подібний висновок щодо двостороннього правочину викладно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)).

У зв`язку з цим межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21)).

Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).

Правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.

Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, зазначено, що згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом.

Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що кредитні зобов`язання не припинені та не виконані, ОСОБА_5 не погашено кредитну заборгованість за кредитним договором №8/2007/840-К/1168-Н від 19.07.2007 року. Крім того матеріали даної справи не містить доказів припинення Договору іпотеки №1168-Н/1 від 16.02.2007 року відповідно до Закону України «Про іпотеку», а також судовому порядку не було визнано недійсним.

Так, 10 січня 2014 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська виніс рішення по цивільній справі №201/9742/13-ц, яким було стягнуто з ОСОБА_5 та поручителя на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1168-Н від 19 липня 2007 року в сумі 2 918 957 (два мільйона дев`ятсот вісімнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят сім) грн. 36 коп., яка складається з: 1 541 962,80 грн. - заборгованості по кредиту; 1 051 012,84 грн. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 170 118,22 грн. - суми пені; 155 863,50 грн. - суми штрафу. 19 лютого 2015 року при перегляді даної справи Апеляційним судом Дніпропетровської області вищезазначене рішення в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_5 залишено в силі. Рішення набрало чинності та не виконано на теперішній час.

Таким чином, на час укладення договору купівлі-продажу в простій письмовій формі, на підставі якого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було визнано за ОСОБА_4 право власності на спірну квартиру був боржником на підставі судового рішення про стягнення з нього грошових коштів, тому, відчужуючи нерухоме майно, на яке могло б бути звернуто стягнення, він повинен був усвідомлювати, що внаслідок таких дій ухиляється від сплати боргу.

Оскільки договір купівлі-продажу укладений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, за відсутності погашення таких вимог, такий договір містить ознаки фраудаторності.

Відчужуючи майно після виникнення зобов`язання з повернення суми позики ОСОБА_5 діяла очевидно недобросовісно та зловживала правами, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків.

Отже висновок суду, що Відповідачем 5 були вчинені дії, направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника знаходять своє підтвердження.

В постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від її висновку, викладеного у вищевказаній постанові від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), зазначила, що при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. У справі за належною вимогою (зокрема, про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Аналогічний висновок викладено і у постанові Верховного суду від 21.12.2022 року у справі №201/34/22/20.

Також, суд також враховує, що відповідно до договору іпотеки № 1168-Н/1 від 16.02.2007 року вартість Предмету іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 , складає 1110600, 00 грн., що в еквіваленті при перерахуванні на долари по офіційному курсу НБУ на день укладання цього договору складає 219920 долар США. Так відповідно до матеріалів даної справи вказане нерухоме майно відчужувалось за 150 000,00-200 000,00 грн., що на день укладання договорів купівлі-продажу квартири складало приблизно 7400,00 доларів США.

Отже всі ці факти в сукупності виключають добросовісність набувача майна.

Крім того, слід зазначити, що договір купівлі-продажу було укладено щодо майна, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом, а тому без згоди іпотекодержателя не може бути відчуженим.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину визначені ст. 203 ЦК України, так зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей тощо.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання правочину недійсним, що передбачено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до статей 215, 16 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотекою визначається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

За ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При користуванні предметом іпотеки іпотекодавець повинен не припускати погіршення стану предмета іпотеки та зменшення його вартості понад норми його звичайної амортизації (зносу).

Іпотекодавець має право одержувати від предмета іпотеки продукцію, плоди і доходи, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя: зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди), розташованої на земельній ділянці, що є предметом іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення цієї земельної ділянки; передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку; відчужувати предмет іпотеки; передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Правові наслідки порушення обов`язків іпотекодавця визначені ст. 12 Закону України «Про іпотеку», якою серед іншого передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, що передбачено ч. 1 ст. 236 ЦК України.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про Іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

На момент вчинення правочину відомості про те, що договір іпотеки припинено або рішення суду виконано, були відсутні.

Продавець майна знаючи, що спірне майно знаходиться під іпотекою не мав права здійснювати дії щодо його відчуження. Також умовами іпотечного договору було чітко передбачено, що ОСОБА_5 не мав права відчужувати квартиру без згоди Іпотекодержателя.

На підставі викладеного, всебічно з`ясувавши обставини, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Суд може застосувати наслідки недійсності правочину, через що вимога позову про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, підлягає задоволенню: саме в такій спосіб порушені права позивача підлягають задоволенню.

Задовольняючи дану позовну вимогу, суд керується статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ч. 3), згідно з якою у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, скасування рішень та записів - задовольнити.

Скасувати в Державному реєстрі іпотек державну реєстрацію припинення іпотеки, здійснену 24.05.2017 року приватним нотаріусом Ярмолюк М.М., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл., індексний номер рішення: 35443706 запис внесений 30.05.2017 р. та скасувати Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державну реєстрацію припинення обтяження здійсненого 24.05.2017 року приватним нотаріусом Ярмолюк М.М., Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл., індексний номер рішення: 35443598 запис внесений 30.05.2017 р., які були внесені на підставі рішення суду, серія та номер: справа №202/2013/17, виданий 04.04.2017, видавник: Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська щодо квартири АДРЕСА_1 .

Поновити в Державному реєстрі іпотек запис про іпотеку (реєстрацію іпотеки), яка виникла на підставі Договору іпотеки 1168-Н/1, серія та номер: р.№2798, виданий 19.07.2007, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В. та поновити в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження підстава обтяження Договору іпотеки 1168-Н/1, серія та номер: р.№2798, виданий 19.07.2007, видавник: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Петренко К.В., в реєстрі заборон №224 щодо квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 (ІНН НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_4 , індексний номер рішення: 35445122 від 30.05.2017 року, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 20674168, припинивши право власності за ОСОБА_4 (ІНН. НОМЕР_2 ) на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 06.06.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Вдовіною Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №1936 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_4 , індексний номер рішення: 35549892 від 07.06.2017 року, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 20781467, припинивши право власності за ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_3 ) на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.06.2017 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №9783 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_4 ) на квартиру АДРЕСА_4 , індексний номер рішення: 35708201 від 16.06.2017 року, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 20943547, припинивши право власності за ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_4 ) на квартиру АДРЕСА_4 .

Визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за №2388 та скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_5 ) на квартиру АДРЕСА_4 , індексний номер рішення: 40186703 від 19.03.2018 року, скасувавши запис про проведену державну реєстрацію запис право власності/довірчої власності: 25307831, припинивши право власності (спільної сумісної власності) за ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_5 ) та за ОСОБА_6 (ін.н. НОМЕР_5 ) на квартиру АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрати по сплаті судового збору у розмірі по 2 270 грн. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Федоріщев С.С.