КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Білич І.М.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Андрєєва Микити Андрійовича, який діє від іменні та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Просив стягнути з відповідача 346 760,00 грн. боргу за попереднім договором, 34 676,00 грн. трьох процентів річних та 155 695,24 грн. інфляційної складової. Також ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення його позову шляхом накладання арешту на приміщення № 20 площею 58,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Посилався на те, що невжиття таких заходів забезпечення позову суттєво ускладнить чи унеможливить ефективний захист, або поновлення його прав та інтересів за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про забезпечення позову ОСОБА_1 у визначений у заяві спосіб. На думку апелянта, суд першої інстанціїпомилково відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на не надання доказів співмірності заходів забезпечення позову з ціною позову, а також наявності ризиків невиконання рішення суду у разі задоволення його позову. У заяві ОСОБА_1 навів обґрунтування необхідності вжиття та відповідного виду забезпечення позову.

В судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 шляхом накладення арешту на належне відповідачу приміщення № 20 площею 58,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову. Ініціюючи накладення арешту на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва, позивач не довів факт існування об`єкту незавершеного будівництва на вказаній ділянці, а також не довів співмірність виду забезпечення позову. Суд вважав очевидним, що вартість нерухомого майна є більшою ніж сума авансового внеску за попереднім договором про укладення договору купівлі-продажу квартири. Матеріали заяви не містять грошової оцінки майна, на яке висунуто вимогу про накладення арешту.

Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до заявлених позовних вимог ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 346 760,00 грн. боргу за попереднім договором, 34 676,00 грн. трьох процентів річних та 155 695,24 грн. інфляційної складової, а всього 537 131,24 грн. Позивач зазначав, що 18.01.2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладений попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язався у строк до 30.03.2020 року передати у його власність з укладенням договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_2 -Святошинського району Київської області, по АДРЕСА_1 . На виконання умов попереднього договору він передав, а ОСОБА_2 прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 346 760,00 грн. У встановлені строки договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2 не укладений, будівництво будинку не завершено. ОСОБА_2 не повернув суму сплаченого авансу, не перебуває за місцем реєстрації, не виходить на зв`язок, його контакті не надають працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу. ОСОБА_2 тривалий час ухиляється від виконання ним свого зобов`язання щодо повернення авансу. Також позивач зазначив, що на сайті судової влади зареєстровано низку аналогічних позовів до ОСОБА_2 щодо переважної більшості з яких провадження вже відкрито та вжито заходів забезпечення позовів. На думку заявника такі обставини вказують на те, що ОСОБА_2 не планує насправді виконувати зобов`язання, передбачені попереднім договором. З метою забезпечення реального виконання рішення суду у разі задоволення позову, ОСОБА_1 просив в порядку забезпечення позову накласти арешт на належне згідно ОСОБА_2 майно - приміщення № 20 площею 58,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи наведені ОСОБА_1 обґрунтування, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 ризиків невиконання рішення по суті позовних вимог у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи майновий характер спору та ціну позову, обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_2 відповідає заявленим позовним вимогам і є співмірним.

При цьому ЦПК України не містить вимог щодо надання позивачем доказів на підтвердження вартості майна відповідача, на яке заявник просить накласти арешт в рамках забезпечення позову.

Матеріали справи не містять даних, які б виключали можливість накладення судом арешту в рамках забезпечення позову на приміщення № 20 площею 58,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , або вказували на те, що накладенням арешту на вказане приміщення буде порушено права третіх осіб.

Колегія суддів також враховує, що заходи забезпечення позову шляхом арешту є тимчасовим обмеженням прав, що застосовуються у зв`язку вирішенням спору у суді. Тому, вжиття таких заходів не може бути розцінене як порушення прав відповідача. В подальшому відповідач може звернутися до суду із заявою про зміну заходів забезпечення позову, запропонувавши інший вид забезпечення позову або інше майно, на яке можливо накласти арешт.

Враховуючи викладене, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Андрєєва Микити Андрійовича, який діє від іменні та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Накласти арешт на приміщення № 20 площею 58,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Дані учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Строк пред`явлення постанови до виконання - до 17 жовтня 2026 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Білич І.М.

Крижанівська Г.В.