ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/26/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Єрош Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва МІЛОЦЬКОГО ОЛЕГА ЛЕОНІДОВИЧА, стягувач: ОСОБА_2 про зобов`язання повернути грошові кошти,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича повернути грошові кошти.

Скаргу обґрунтовано тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича, було звернуте стягнення на грошові кошти в розмірі 129 058 грн, які є його заробітною платою арбітражного керуючого, яка була стягнута державною виконавчою службою з АТ «АЛЬФА-БАНК» на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 17.10.2019 року у справі №5023/2837/2011.

На підставі викладеного скаржник просить суд зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича повернути грошові кошти.

Скаржник в судовому засіданні підтримав вимоги скарги та просив суд її задовольнити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином, однак відповідно до ч. 2 ст. 454 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,ОСОБА_1 вважає, що грошові кошти в розмірі 129 058 грн, на які приватним виконавцем було звернуте стягнення, є нібито його заробітною платою арбітражного керуючого, яка була стягнута державною виконавчою службою з АТ «АЛЬФА-БАНК» на підставі ухвали Господарського суду Харківської області від 17.10.2019 року у справі №5023/2837/2011.

Тому, ОСОБА_1 вважає, що приватний виконавець в розумінні положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не мав права звертати стягнення на всю суму, а мав право стягнути лише на 20% від суми, яка залишиться на рахунку, після сплати ОСОБА_1 податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

З викладеної норми вбачається, що однією з ознак, яка відрізняє заробітну плату від інших видів грошової винагороди є наявність трудових правовідносин, які відповідно до положень Кодексу законів про працю України оформлюються трудовим договором.

Разом з тим, в розумінні положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Кодексу України з процедур банкрутства, а також Податкового кодексу України, арбітражний керуючий - це особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, тобто не є найманим працівником, та здійснює свої повноваження розпорядника майна, керуючого санацією або ліквідатора у справі про банкрутство на підставі ухвали господарського суду.

При цьому, порядок оплати послуг арбітражного керуючого визначається положеннями Закону про банкрутство (який діяв на дату виникнення спірних правовідносин), ч. 12 ст. 3-1 якого передбачено, що оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), у зв`язку з виконанням ним своїх обов`язків, здійснюються за кошти, одержані від продажу майна боржника, або за кошти кредиторів, або за кошти, одержані в результаті виробничої діяльності боржника».

Таким чином, арбітражний керуючий не здійснює свої повноваження на підставі трудового договору, а здійснює їх на підставі ухвали суду та порядок оплати його винагороди визначається положеннями законодавства, зокрема Законом про банкрутство, який діяв на дату виникнення спірних правовідносин.

Характер правовідносин між арбітражним керуючим, кредиторами та боржником є цивільно-правовим, а тому, в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про оплату праці», винагорода арбітражного керуючого не підпадає під ознаки заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № Б8/180-10 від 13.03.2018.

При цьому, заробітна плата після її надходження на рахунок працівника втрачає свій цільовий статус та набувають статус вкладу, що підтверджується правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 року у справі № 6-535цс15.

Судом у вказаній постанові зазначено наступне: «Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 756/1927/15-ц.

Враховуючи вищевикладене, посилання ОСОБА_1 на те, що приватним виконавцем було порушено порядок звернення стягнення на заробітну плату, визначений ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставними.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Належним способом захисту скаржника в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, що передбачений ЦПК України, є заявлення скаржником двох пов`язаних між собою вимог:

-визнання дії або бездіяльності приватного виконавця незаконною;

-зобов`язання приватного виконавця вчинити певні дії, які відновлять порушене право скаржника.

Як вбачається з прохальної частини скарги, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати приватного виконавця повернути кошти.

Таким чином, ОСОБА_1 не вірно обраний спосіб захисту порушених прав та є підставою для відмови у задоволенні вимог викладених у скарзі.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

На підставі викладеного, керуючись стст. 12-13, 258, 260-261, 354, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва МІЛОЦЬКОГО ОЛЕГА ЛЕОНІДОВИЧА, стягувач: ОСОБА_2 про зобов`язання повернути грошові коштивідмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 073 грн. 60 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня виготовлення повного тексту ухвали.

Суддя :