ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/321/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1414/22 Категорія: 305010300 Довготько Т.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участю секретаря Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Державна казначейська служба України;

третя особа - Уманський міськрайонний суд Черкаської області;

особа, яка подає апеляційну скаргу - позивач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Довготько Т.М. у приміщенні Христинівського районного суду Черкаської області від 27.12.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Уманський міськрайонний суд Черкаської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, -

в с т а н о в и в :

13.04.2022 року в інтересах ОСОБА_1 до суду звернулася ОСОБА_2 з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Уманський міськрайонний суд Черкаської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2011 року ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 356 КК України.

22.03.2016 року слідчим відділом Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000478 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України.

17.01.2022 року позивач був вимушений звернутись до Уманської окружної прокуратури з інформаційним запитом щодо результату розгляду кримінальної справи.

З відповіді від 21.01.2022 року за № 53-129вих-22 позивач ОСОБА_1 дізнався про те, що слідчим СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_1 вважає, що його протиправно було притягнуто до кримінальної відповідальності Уманським міськрайонним судом Черкаської області за відсутності правових підстав, що тривало з листопада 2011 року по 2016 року. У зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, що тривало довгі роки та обмежувало конституційні права, позивачу ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка виразилась у порушенні життєвого укладу, суттєвого погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, яку він оцінює в 500 000,00 грн.

Так, позивач посилається у позові, що він роками був вимушений з`являтись у судові засідання, годинами перебувати у стані глибокого стресу та перебувати під кримінальним переслідуванням за злочин, якого він не вчиняв.

В травні 2014 року позивач ОСОБА_1 отримав статус інваліда ІІІ групи, до чого призвели довготривалі знущання та страждання невинної особи, безпідставне обвинувачення позивача у вчиненні злочину, тривале перебування у страху за своє майбутнє за погроз про постановлення обвинувального вироку, що на замовлення чинив Уманський міськрайонний суд Черкаської області та доказано закриттям кримінальної справи.

В січні 2022 року позивач отримав статус особи з інвалідністю ІІ групи, що відбулось внаслідок інфаркту міокарда та однозначно мало початок погіршення стану здоров`я у зв`язку з незаконним притягненням позивача до кримінальної відповідальності в 2011 році.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 - 500 000,00 грн.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що позивач ставив питання щодо стягнення моральної шкоди у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України у зв`язку з протиправним притягненням його до кримінальної відповідальності Уманським міськрайонним судом Черкаської області, про що надав належний та допустимий доказ - копію постанови від 18.11.2011 року. Таким чином, суд першої інстанції повинен був встановити наявність або відсутність, визначених ст. 1176 ЦК України та Законом України № 266/94-вр підстав для відшкодування позивачеві шкоди з боку держави в особі Державної казначейської служби України.

Скаржник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що відповідно до висновків Верховного Суду, Державна казначейська служба України є належним відповідачем у справі, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

Також, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що з 18.11.2011 року по 23.11.2015 року позивач ОСОБА_1 кожного тижня викликався в судові засіданні для знущань та, фактично, піддавався тортурам суду. Саме Уманський міськрайонний суд Черкаської області порушував кримінальну справу та проводив судове слідство по ній, що тривало 4 роки та має відомості в ЄРДР.

Постанова від 11.11.2011 року про притягнення до кримінальної відповідальності позивача ОСОБА_1 за ст. 356 КК України була надана суду в якості доказу до позовної заяви, останній та його дружина ОСОБА_2 згідно неї перебували під сфальсифікованим кримінальним переслідуванням.

Скаржник ОСОБА_1 не згоден з тим, що 04 грудня 2015 року кримінальна справа № 1-495-11 була передана для знущань до Тальнівського районного суду Черкаської області та упродовж до 2022 року, він не був повідомлений про результат свавілля, завдяки якому було скалічено долю людини, що тривало упродовж багатьох років.

Вважає, що суд першої інстанції вчинив грубе порушення конституційної гарантії, передбаченої ч. 2 ст. 32 Конституції України, оприлюднивши у своєму рішенні дані про стан здоров`я позивача.

Крім того, скаржник ОСОБА_1 у апеляційній скарзі акцентує увагу на тому, що доказом суттєвих порушень процесуального закону, є відмова зупинити провадження у справі з підстав відкриття касаційного адміністративного провадження щодо вчинених Христинівським районним судом Черкаської області зловживань у даній справі, оскільки обставини, які будуть встановлені Верховним Судом, вплинуть на висновки суду в даній справі.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, скаржник ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

13 лютого 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, а саме : представника Яроша Сергія Васильовича, надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів відзиву зазначено, що оскільки позивач вимагає відшкодування шкоди за дії вчинені працівниками органів Національної поліції Черкаської області та Уманського міськрайонного суду Черкаської області, то відповідно, зазначені органи повинні були бути залучені у справі у якості співвідповідачів.

Натомість, Державна казначейська служба України не може бути єдиним відповідачем у справі, оскільки до його завдань та функціональних обов`язків не належить порушення кримінальних проваджень та їх розслідувань. Тому, в силу ч. 4 ст. 12 ЦПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача внаслідок невідповідності обраного способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством, є законним і обґрунтованим. Свідченням правильності оскаржуваного рішення суду є відсутність в апеляційній скарзі відомостей про дії Державної казначейської служби України (як єдиного відповідача у справі), якими порушено права і законні інтереси позивача.

Представник Ярош С.В. у відзиві окремо акцентує увагу на тому, що як вбачається з матеріалів справи, позивачу підозра не оголошувалась, обвинувальний акт до суду не скеровувався та взагалі до кримінальної відповідальності у межах кримінального провадження № 50000478 від 22.03.2016 року ніхто не притягувався, а тому частини 1, 2 ст. 1176 ЦК України та норми Закону України № 266/94-вр не підлягають до застосування при вирішенні даного спору.

Представник відповідача вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено факт наявності шкоди, а також її виникнення внаслідок дій посадових осіб органів Національної поліції Черкаської області чи Уманського міськрайонного суду Черкаської області та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та відповідними діями, незаконність яких не була встановлена судом.

Факт встановлення позивачу групи інвалідності не може слугувати безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні докази, що встановлюють причинний зв`язок між діями Державної казначейської служби України (як відповідача) чи діями посадових осіб Національної поліції Черкаської області чи Уманського міськрайонного суду Черкаської області та розладом здоров`я позивача ОСОБА_1 .

Крім того, у відзиві вказується, що вважають неприпустимими висловлювання скаржника в апеляційній скарзі щодо судді суду першої інстанції.

Враховуючи наведене у відзиві на апеляційну скаргу, Державна казначейська служба України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, а саме: представник Ярош С.В. в повному обсязі заперечує проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що зазначену скаргу слід повернути без розгляду внаслідок зловживання скаржником процесуальними правами.

Від третьої особи - Уманського міськрайонного суду Черкаської області на адресу Черкаського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду апеляційним судом.

Сторони повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду справи, що підтверджується даними судових повісток про вручення, які повернулись на адресу суду.

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи наполягання сторін на участі у розгляді справи в суді апеляційної інстанції на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача Яроша С.В. , який з?явився в судове засідання апеляційного суду, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позов подано до неналежного відповідача, що узгоджується з позицією, викладеною у п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц, та позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, внаслідок діяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, то слід відмовити у задоволені позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно наданої позивачем копії постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2011 року, за результатами розгляду скарги приватного обвинувачення порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , за ст. 356 КК України.

Відповідно до копії повідомлення Уманської окружної прокуратури від 21.01.2022 року на інформаційний запит ОСОБА_1 щодо надання інформації щодо притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 356 КК України вбачається, що згідно бази даних Єдиного реєстру досудових розслідувань за період 2012 року - поточного періоду 2022 року відсутні дані щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

В ході моніторингу вказаної бази встановлено, що Уманським ВП ГУНП в Черкаській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 50000478 від 22.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України по факту можливого вчинення самоправства. Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні про підозру не повідомлено жодній особі. Обвинувальний акт до суду не скеровувався. Тому, до кримінальної відповідальності у межах вказаного кримінального провадження ніхто не притягувався.

За результатами досудового розслідування слідчим СВ Уманського ВП ГУНП в Черкаській області винесено постанову про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КК України у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Відповідно до копії довідки Пенсійного фонду України від 10.07.2017 року, позивач ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Умань та Уманському районі Черкаської області, як пенсіонер по інвалідності ІІІ групи, загальне захворювання, з 29.05.2014 року по 02.07.2015 року.

Згідно копії довідки КНП «Уманська міська лікарня» від 05.01.2022 року, ОСОБА_1 пройшов ЛКК при КП «Уманська міська лікарня» 05.01.2022 року, діагноз ІКС Підгостра стадія А інфаркта передньої стінки - 14.12.21 року.

Як вбачається з копії довідки до Акту огляду МСЕК, ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності з 27.01.2022 року безстроково.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом відповідно ч. 7 ст. 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі, й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (ст. 4 вказаного Закону).

Частиною 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України передбачено відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що, як вбачається з матеріалів справи, в межах кримінального провадження № 50000478 від 22.03.2016 року позивачу ОСОБА_1 повідомлення про підозру не оголошувалось, обвинувальний акт відносно нього до суду не скеровувався, а отже, останній до кримінальної відповідальності не притягувався, оскільки такі дані відсутні в матеріалах справи.

Таким чином, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Слід звернути увагу на те, що причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Встановивши, що позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між зазначеними обставинами та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, приймаючи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які були б достатніми та свідчили про заподіяння йому моральної шкоди саме діями посадових осіб Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Суд першої інстанції вірно акцентував увагу на тому, що позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження перенесених ним душевних страждань, негативних переживань та погіршення стану здоров`я в результаті неправомірних рішень, дій чи бездіяльністю, а одна лише наявність винесення постанови про порушення кримінальної справи та постанови про закриття кримінального провадження не може бути достатнім доказом для встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу, діями чи бездіяльністю осіб, які не вказані позивачем у якості співвідповідачів у справі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про витребування з Тальнівського районного суду Черкаської області матеріалів кримінальної справи № 1-594-11, не вказуючи, які саме факти чи обставини мають бути перевірені судом, та яка поважність причин не заявлення вказаного клопотання суду першої інстанції, а саме апеляційному суду.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі, за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Жодних об`єктивних обставин, які виникли лише на стадії апеляційного перегляду справи, і є виключними в розумінні ч. 3 ст. 367 ЦПК України, в якості підстави дослідження апеляційним судом цих нових доказів, які не надавалися стороною у районному суді і не досліджувалися ним, позивачем ОСОБА_1 не наведено.

За таких обставинах, не може бути визнане обґрунтованим клопотання про витребування нових доказів, оскільки наведені у клопотанні мотиви витребування доказів не можуть вважатися виключними обставинами в розумінні ст. 367 ч. 3 ЦПК України, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду акцентує увагу на тому, що відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, такі висновки Великої Палати Верховного Суду вказані у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права, звернення з позовом до неналежних відповідачів в певних випадках є підставою для відмови в позові.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд може притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України і саме за такого суб`єктного складу учасників справи відкрито провадження у справі та здійснено розгляд справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що Державна казначейська служба України, не порушувала права позивача, не була учасником кримінального провадження і будь-яких обставин справи пояснити не може, тому не може бути одноособовим відповідачем у справі, без залучення інших співвідповідачів у справі.

Проте, Державна казначейська служба України відповідно до законодавства є органом, який здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, тому може бути співвідповідачем поряд із відповідним державним органом, який не вказаний позивачем.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу, як співвідповідача.

Слід зауважити, що суд не наділений повноваженнями проводити залучення до участі у справі співвідповідача за власною ініціативою за відсутності клопотання позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотань або заяв залучення до участі у справі співвідповідачем Уманський міськрайонний суд Черкаської області, незаконними рішеннями та діями посадових та службових осіб якого, як вважає ОСОБА_1 , йому завдано моральної шкоди, не містять, як і не вказано інших правоохоронних органів у випадку порушення ними прав позивача.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки позов подано до неналежного відповідача та позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, внаслідок діяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Отже, доводи апеляційної скарги, колегією суддів апеляційного суду оцінюються критично, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції під час розгляду позовної заяви, неправильного застосування норм матеріального права, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного рішення суду першої інстанції, яким в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено повністю, оскільки доводи апеляційної скарги не містять

доказів порушення вимог закону судом першої інстанції, які б давали підстави для скасування рішення суду та задоволення вимог скаржника.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з дотриманням норм процесуального законодавства, правильним застосовуванням норм матеріального права, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, та колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку про відмову в її задоволенні, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, то судовий збір за подання апеляційної скарги компенсується за рахунок Держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 03.03. 2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков