ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1824/23 Справа № 234/8563/20 Суддя у 1-й інстанції - Переверзєва Л.І. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 234/8563/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 вересня 2021 року (суддя Переверзева Л.І., повний текст рішення складено 05 жовтня 2021 року),

в с т а н о в и в :

04 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 27 квітня 2013 року вона у Печерському відділі РАГС м. Києва зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 441. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З січня 2019 року сторони припинили спільне сімейне життя, їх родина розпалася через конфлікти по різних приводах, це призвело до того, що вони втратили взаємну повагу і жити далі однією родиною стало неможливим. Вважає, що їх родина розпалася остаточно. Син проживає разом з позивачкою окремо від відповідача. Спільного майна у сторін немає. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року надано сторонам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 строк на примирення до 20 жовтня 2020 року.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 27 квітня 2013 року Печерським відділом РАГС м. Києва, актовий запис № 441, між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано.

Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 01 лютого 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 420,40 грн.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, якім відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, є незаконним, необґрунтованим, суперечливим, постановленим з порушенням норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, та підлягає скасуванню за підставами, які визначені статтею 376 ЦПК України. Відповідачем та його представниками неодноразово: 26 листопада, 23 грудня 2020 року, 12 січня, 12 травня, 24 червня, 01 липня, 10 серпня 2021 року було заявлено про відвід судді, які були вирішені в порушення вимог статті 40 ЦПК України, а тому відповідно до частини 5 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), таким чином, справу розглянуто неповноважним складом суду та в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому був заявлений обґрунтований відвід. Крім того, представником відповідача було заявлено клопотання про витребування довідки лікаря про наявність або відсутність вагітності, але судом було безпідставно відмовлено в задоволенні вказаного клопотання, в той час як позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. Також справу розглядом було неодноразово відкладено, а відповідача та його представників не було повідомлено про час та місце розгляду справи. Крім того, позивачка не надала належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування фактів, які вказано в позовній заяві. З матеріалів справи та судового рішення вбачаться, що під час винесення судового рішення суд вийшов за межі, заявлених позивачкою доводів, та обґрунтував рішення власними припущеннями, також з матеріалів справи вбачається, що всі доводи позивачки спростовуються доказами, які надано відповідачем, але ці докази не було досліджено та прийнято до уваги судом під час розгляду справи. Системний аналіз норм СК України вказує, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Але матеріалами справи підтверджується, що судове рішення має суттєво формальний характер, судом не вирішувалося та не знайшло відображення в судовому рішенні дійсні причини позову про розірвання шлюбу, не було враховано інтереси дитини та відповідача.

Позивачка ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники ОСОБА_3 судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS-повідомлення.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та про доставку SMS-повідомлення.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 27 квітня 2013 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 441, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 (а.с. 8 т.1).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7 т.1).

З обставин справи вбачається, та встановлено судом першої інстанції, що спільне проживання між сторонами припинено в червні 2020 року, коли позивачка переїхала на постійне проживання в м.Краматорськ та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року винесено ухвалу сторонам надано строк на примирення до 20 жовтня 2020 року.

Після закінчення визначеного судом строку сторони не примирилися і не поновили шлюбні стосунки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та не проживають разом тривалий час, не ведуть спільного господарства, проживають окремо, позивачка на примирення не згодна, сім`я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно із частинами 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що справу розглянуто неповноважним складом суду та в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому був заявлений обґрунтований відвід, оскільки всі заяви відповідача та його представника 26 листопада, 23 грудня 2020 року, 12 січня, 12 травня, 24 червня, 01 липня, 10 серпня 2021 року розглянуті, ухвалами суду від 01 грудня, 07 грудня 2020 року, 28 січня, 04 лютого, 27 квітня, 05 травня, 08 червня, 10 червня2021 року у задоволенні заяв про відвід судді відмовлено та ухвалами суду від 29 червня, 01 липня, 13 серпня 2021 року заяви залишено без розгляду.

Доводи апеляційної скарги щодо неодноразового відкладення розгляду справи та неналежного повідомлення відповідача та його представників не відповідають матеріалам справи, оскільки справу розглядом судом першої інстанції було неодноразово відкладено саме за заявами та клопотаннями відповідача та його представників, крім того, про час, дату та місце розгляду справи 30 вересня 2021 року були повідомлені належним чином. Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач брав участь разом зі своїми представникамив режимі відеоконференції в судових засіданнях в суді першої інстанції та надавали пояснення, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач реалізував надані йому законом процесуальні права в суді попередньої інстанції. При цьому відповідач та його представник не навели обґрунтованих доводів, що незабезпечення його права на участь у розгляді справи судом першої інстанції призвело до неправильного вирішення спору по суті вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення має формальний характер та судом не було враховано інтереси дитини та відповідача не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, оскільки з обставин справи вбачається, що з червня 2020 року сторони перестали проживати разом, вести спільне господарство та спілкуватися, позивачка переїхала на постійне проживання в м.Краматорськ, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, поновлення шлюбних відносин вважає неможливим та недоцільним.

Аналізуючи норми діючого законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо, тому суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та моральним засадам суспільства.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про можливість збереження шлюбу є необґрунтованими, оскільки не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача, щодо відсутності ведення спільного господарства та проживання разом. Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях відповідача, що суперечить частині 6 статті 81 ЦПК України.

Таким чином, встановивши фактичні обставини, суд першої правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами, та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності їх переоцінки, зокрема, надання переваги поданим стороною відповідача доказам та відхилення аргументів позивачки, які за доводами заявника є необґрунтованими.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивачки.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 січня 2023 року

Судді