Справа № 487/1955/22
Провадження №2/523/1164/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кузьміної О.І.

за участю секретаря Каранфілової Я.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ро стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

29.06.2022 року до Заводського районного суду м.Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_3 , до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, також просила стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн..

Позов обгрунтовано тим, що діти проживають з позивачем з часу розірвання шлюбу між сторонами, діти знаходяться на її утриманні, а відповідач уникає контактів з позивачем у добровільному порядку матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Оскільки фінансове становище позивача не дозволяє їй в повній мірі забезпечувати дітей всім необхідним, відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, тому позивач змушена була звернутись до суду з вказаним позовом та вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей у вказаному розмірі.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.07.2022р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 18.07.2022р. справу направлено до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу за підсудністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 07.10.2022р. справу передано за підсудністю на розгляд Суворовського районного суду м.Одеси.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.11.2022 року прийнято до провадження вищевказану цивільну справу таа призначено судове засідання.

26.12.2022 року від позивача надійшла змінена позовна заява, в якій позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно на кожну дитину, оскільки у попередньому розрахунку суми аліментів, які просить стягувати позивач, не були враховані платежі, які відповідач здійснював з лютого 2022р. на утримання дітей, розмір яких коливався від 22613,07 грн до 1507,54 грн. в місяць. На теперішній час розмір витрат на утримання і навчання дітей становить близько 10000 грн в місяць. Відповідач працює в Естонській Республіці , отримує постійний дохід, інших дітей, крім ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , не має, а тому в змозі сплачувати аліменти в зазначеному розмірі.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 26.12.2022р. прийнято до спільного розгляду збільшені вимоги позивача.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 14.02.2023р за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 витребувано від Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Миколаївській області (філії ГСЦ МВС) інформацію про зареєстровані та такі, що стоять на обліку, транспортні засоби, власником яких є ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Нововоронцовським РВ УМВС України в Херсонській області 18.09.2000 р., РНОКПП: НОМЕР_2 .

22.03.2023р. надійшла інформація , що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 16.11.2021р. по теперішній час зареєстровано автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяву про розгляду справи у їх відсутність, збільшені вимоги позивача підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечували проти заочного розгляду справи у разі неявки належним чином повідомленого відповідача.

Відповідач в призначений час в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів відповідно до ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши письмові докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.09.2010 року, який рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.11.2021р., яке набрало законної сили 27.12.2021р., розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.09.2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонмької області, актовий запис №408, позивач та відповідач являються батьками ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_4 , батьками якої в свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 , виданому 05.07.2011 р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №2001, зазначені: батько- ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 .

На даний час діти знаходяться на утриманні позивача, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на постійній основі в достатньому обсязі на їх утримання не надає.

Між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Судом також встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 16.11.2021р. по теперішній час зареєстровано автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою ВР N789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття.

Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними.

Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з положеннями ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року - 2833 гривні.

Відповідно до законодавства України на батьків дітей: на ОСОБА_2 та на ОСОБА_1 покладено обов`язок утримувати дітей до досягненню ними повноліття.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Нормами ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, за наслідком дослідження вищезазначених доказів, здійснюючи їх аналіз в сукупності, приймаючи до уваги те, що діти проживають з матір`ю, виховуються позивачем, потребують матеріальної допомоги, відповідач працездатний, у зв`язку з чим може надавати матеріальну допомогу на їх утримання, положення ст..141 СК України щодо рівності обов`язку батьків по утриманню дітей, матеріального становище відповідача, суд прийшов до переконання, що буде законним і справедливим стягнення аліментів на утримання 2-х неповнолітніх дітей в розмірі 50000 грн. на кожну дитину, що не буде порушувати права відповідача та забезпечить утримання неповнолітніх дітей.

Щодо стягнення судових витрат, слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно акту наданих послуг, наданому представником позивача ОСОБА_3 , підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 5000 грн. в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат у даній справі.

Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, враховуючи вказану норму, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, згідно вимог ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст.180, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 206, 263-265,274-279,280-284, 354, 430 ЦПК України, cуд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.06.2022 року і до досягнення ними повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання : АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь держави в розмірі 992,40 грн.

В силу ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Кузьміна

Рішення складено 11.05.2023р