Ухвала

04 січня 2023 року

м. Київ

справа № 462/7296/21

провадження № 61-11093ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину,

встановив:

07 листопада 2022 року особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв'язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 13 жовтня 2022 року у вказаній справі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2022 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. Заявнику необхідно було надати докази сплати судового збору за подання касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 28 листопада 2022 року заявником не надано доказів сплати судового збору, натомість ним повторно подано заяву про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги. Заява мотивована тим, що через скрутний майновий стан він не має можливості сплатити судовий збір. На підтвердження наведених обставин додатково до довідки з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків надає суду квитанцію, згідно з якою у нього наявна заборгованість зі сплати за житлово-комунальні послуги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Зі змісту статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони.

Вказані ОСОБА_1 обставини та надані документи не можутьвважатись достатніми підставамидля звільнення його від сплати судового збору, оскільки не характеризують в повній мірі майновий стан заявника та не є належними доказами на підтвердження неможливості сплати судового збору.

Ураховуючи викладене,заява ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо заявник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається заявнику.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки недоліки касаційної скарги вказані в ухвалі Верховного Суду від 28 листопада 2022 року не усунуто, касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтям 185, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні клопотанняОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду 13 жовтня 2022 року визнати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов