Справа № 442/2877/23 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/811/1961/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року, у справі за позовом комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

в травні 2023 року комунальне підприємство «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради (далі КП «Дрогобичводоканал») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 11 913 грн 18 коп. заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що КП «Дрогобичводоканал» надає відповідачу за адресою: АДРЕСА_1 послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення постійно і безперебійно. За даною адресою встановлений засіб обліку води, відповідно до якого і здійснюються нарахування. Однак, за отримані послуги споживач здійснив часткові оплати, не в повному розмірі, , в результаті чого станом на 01 квітня 2023 року за ним обліковується заборгованість в сумі 11 913 грн 18 коп., про що свідчить виписка з особового рахунку, чим завдає значної матеріальної шкоди підприємству.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 11 913 грн 18 коп. заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення на користь комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області та 2 684 грн 00 коп. судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що пред`явлений позов є обґрунтованим та підставним.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в липні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року, прийняти нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Дрогобичводоканал» 5 535 грн 19 коп. заборгованості.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час вирішення спору не враховано, що видача судового наказу не перериває строку позовної давності, про наслідки спливу якого заявлено відповідачем до ухвалення рішення. Заява про поновлення строку позовної давності позивачем не подавалась. Незважаючи на це, відповідач у поданій ним апеляційній скарзі визнає борг за надані йому послуги в сумі 5 535 грн 19 коп.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що КП «Дрогобичводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за адресою: Л львівська обл., АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 22 лютого 2021 року, переоформлено особовий рахунок з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , який став основним споживачем на ім`я якого формуються квитанції.

23 серпня 2021 року у квартирі встановлено засіб обліку води та складено акт про прийняття водомірного вузла на облік.

З виписки по особовому рахунку з січня 2018 року по 01 квітня 2023 року вбачається несвоєчасна та не в повному обсязі сплата за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, внаслідок чого утворилась заборгованість з оплати наданих послуг у сумі 11913 грн 18 коп.

З матеріалів справи убачається, що 27 липня 2021 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Дрогобичводоканал» 9 635 грн 25 коп. заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, наданих за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 серпня 2021 року цей судовий наказ скасовано.

Аналіз змісту заяви про видачу судового наказу та ухвали суду від 10 серпня 2021 року свідчить, що заборгованість утворилась за період з січня 2018 року по травень 2021 року, у розмірі 9 635 грн 25 коп., а ОСОБА_1 є лише співвласником квартири АДРЕСА_2 , проте зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Також з матеріалів справи убачається, що 13 червня 2022 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Дрогобичводоканал» 10 086 грн 78 коп. заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, наданих за адресою: АДРЕСА_1 , який скасований ухвалою цього ж суду від 16 листопада 2022 року.

Аналіз змісту заяви про видачу цього судового наказу свідчить, що заборгованість утворилась за період з січня 2018 року по травень 2022 року, у розмірі 10 086 грн 78 коп.

Предметом позову є стягнення заборгованості, яка утворилась за період з січня 2018 року по березень 2023 року.

Також встановлено, що протягом цього періоду на погашення заборгованості відповідачем сплачено 1 660 грн 05 коп., а позивачем списано заборгованість в сумі 2 446 грн 39 коп.

У червні 2023 року відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 84-86).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки КП «Дрогобичводоканал» декілька разів зверталося до суду із заявами про видачу судового наказу, які були задоволені, наведені свідчить про те, що строк позовної давності був перерваний.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Обставини щодо надання послуг водопостачання та водовідведення по квартирі АДРЕСА_2 , співвласником якої є відповідач, а також неповної їх оплати останнім, учасниками справи не заперечуються.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) викладено такі висновки щодо застосування норм права:

«76. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

77. Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

78. Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

79. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

80. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

81. Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

82. Подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі.

83. Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року).

84. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).

85. Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (див. постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18)).

Враховуючи обставини справи, що переглядається, з огляду на подання відповідачем заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, з останнього підлягає стягненню заборгованість за період з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2023 року, в сумі 8 587 грн 65 коп.

У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року в справі №911/2630/18 викладено такі висновки:

«45. З приводу наведеного слід також зауважити, що у випадку, коли в графі платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

46. Наведений вище алгоритм розподілу коштів урегульований в статті 534 Цивільного кодексу України, яка визначає правила виконання грошового зобов`язання, якщо наявна сума грошей є меншою за суму боргу, і вимоги кредитора в повному обсязі не можуть бути задоволені. У такому випадку вимоги кредитора погашаються у встановленій черговості:

- у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання. В даному випадку мова йдеться про судові витрати, витрати на сплату держмита та інших обов`язкових платежів, витрати на юридичну допомогу тощо. Такі витрати мають бути підтверджені кредитором (наприклад, підлягатиме стягненню за рішенням суду тощо);

- у другу чергу підлягають сплаті проценти та неустойка, в разі їх нарахування на підставі договору або закону;

- і лише в третю чергу сплачується основна сума боргу. Інший порядок погашення вимог кредитора може бути встановлений договором. Сторони можуть передбачити, наприклад, першочергове погашення основної суми боргу або інші правила тощо.

47. Можливість застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту «призначення платежу» платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання. Це означає, що якщо платник (боржник) здійснює переказ коштів, чітко зазначаючи призначення платежу - погашення основного боргу (оплата товару, робіт, послуг), черговість, встановлена статтею 534 цього Кодексу застосовуватися не може.

48. Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України у випадку, коли стягнення заборгованості здійснюється в порядку виконавчого провадження, або платіж буде отримано без реквізиту «Призначення платежу» чи як загальна підстава - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо».

Враховуючи даний висновок, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги про те, що від загальної суми заборгованості слід відмінусувати сплачені у цей період відповідачем кошти на її погашення в розмірі 1 660 грн 05 коп., адже з матеріалів справи не убачається, що такими коштами погашалась заборгованість саме за вказаний період. За таких обставин, позивачем вірно зараховано такі кошти в погашення заборгованості попередніх періодів.

Також колегія суддів відхиляє доводи скарги про виключення зі загальної суми заборгованості 2 446 грн 36 коп., оскільки така, як убачається із розрахунку проведеного позивачем, вже виключена із цієї суми в порядку перерахунку.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відтак, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду в частині застосування наслідків спливу позовної давності ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, судове рішення змінити, виклавши мотиви такого в частині застосування позовної давності в редакції цієї постанови та зменшивши суму стягуваної заборгованості із врахуванням наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 934 грн 63 коп. сплачений за подання позову, а на користь особи, що подала апеляційну скаргу з позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 824 грн 31 коп. сплачений за подання апеляційної скарги.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (частина десята статті 141 ЦПК України).

Враховуючи наведені приписи, різницю судових витрат, що підлягає сплаті між сторонами та становить 1 110 грн 32 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13 червня 2023 року змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення щодо застосування позовної давності в редакції цієї постанови.

Абзаци перший та другий резолютивної частини рішення викласти в такій редакції:

«Позов комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області 8 587 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн 65 коп. заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення».

Стягнути ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради Львівської області 1 110 (одну тисячу сто десять) грн 32 коп. судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич