ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/847/22
Провадження №2/477/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року Жовтневий районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого у справі судді Глубоченка С.М.

за участі секретаря судового засідання Резуник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок»

про стягнення заборгованості за договором оренди,

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача орендну плату в розмірі 222 923, 74 гривень, пеню в розмірі 13 495, 42 гривень та 3% річних за час користування чужими коштами у розмірі 554, 61 гривень.

В обґрунтування позову зазначила, що 12 жовтня 2017 року між нею та відповідачем укладено договір оренди землі, за умовами якого, приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок» отримало у користування належну позивачу на праві власності земельну ділянку, загальною площею 29, 1504 га зі сплатою орендної плати за користування цією земельною ділянкою у порядку та термінах встановлених цим договором.

Однак, як вказує позивач у 2022 році орендна плата за земельну ділянку, що є об`єктом договору оренди від 12 жовтня 2017 року, відповідачем сплачена не була, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення орендної плати, а також штрафних санкцій за несвоєчасне виконання основного зобов`язання відповідно до умов договору(пеня) та статті 625 ЦК України (3% річних).

Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження справа з викликом сторін.

11 листопада 2022 року від відповідача приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на його необґрунтованість та не доведеність.

В обґрунтування своїх заперечень вказує, що дійсно між сторонами 12 жовтня 2017 року укладено договір оренди земельної ділянки, за яким орендарем один раз на рік в період з 01 по 31 серпня кожного року вноситься орендна плата. Однак, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації для підприємства настали та діють форс-мажорні обставини, що підтверджується листом Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року та рішенням Миколаївської обласної ради від 07 жовтня 2022 року про включення всіх суб`єктів господарювання, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано в межах території Миколаївського району до переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок непереборної сили.

Крім того, посилаючись на частину шосту статті 762 ЦК України вважає, що підприємство в даному випадку через неможливість використання об`єкта оренди за призначенням через обставини які від нього не залежать, звільняється від плати за весь час протягом якого майно не могло бути використане, так як з 24 лютого 2022 року приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок» обмежене у доступі до земельної ділянки, через її знаходження у безпосередній зоні проведення бойових дій.

У судовому засіданні 22 листопада 2022 року позивач свої позовні вимоги підтримала з підстав вказаних у позовній заяві та наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача адвокат Сергєєва К.О. в судовому засіданні 22 листопада 2022 року заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву та просила суд у задоволенні позову відмовити.

В подальшому, сторони подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У судовому засіданні 12 січня 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до частини шостої статті 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Складання повного рішення судом відкладено, з урахуванням вихідних днів, до 17 січня 2023 року.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд установив наступне.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-МК №031233 від 16 квітня 1998 року, виданого Жовтневою райдержадміністрацією Миколаївської області, ОСОБА_2 на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації від 25 березня 1998 року №137р набула у власність земельну ділянку, площею 29, 15 га, яка розташована в межах території Миколаївської сільської ради з цільовим призначенням земельної ділянки для сільськогосподарського використання (а.с.8).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 26 січня 2018 року №1, ОСОБА_2 26 січня 2001 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 та змінила своє прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_5 (а.с.6).

Відповідно до договору оренди землі від 12 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки та ПСП «Агрофірма «Роднічок» уклали договір оренди належної позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-МК №031233 від 16 квітня 1998 року земельної ділянки, площею 29, 1504 гектарів на умовах строковості та платності користування (а.с.13-16).

Відповідно до пункту 1 договору оренди від 12 жовтня 2017 року ОСОБА_1 надає, а орендар ПСП «Агрофірма «Роднічок» приймає у користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення із земель приватної власності для ведення товарного сільгоспвиробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, кадастровий номер :03:001:0292.

Відповідно до пункту 8 договору, такий укладено на строк 7 років, з моменту його державної реєстрації, з урахуванням періоду ротації основної сівозміни.

Відповідно до умов вищевказаного договору, орендна плата за договором вноситься орендарем у грошовій формі, розмір якої визначається щорічно з прив`язкою до іноземної валюти. В разі зміни курсу національної валюти до іноземної валюти на момент виплати орендної плати більш ніж на 5%, сума оренди узгоджується сторонами у додатковій угоді за формулою визначеною у договорі (пункт 9 договору оренди).

Пунктом 11 договору оренди землі від 12 жовтня 2017 року сторони узгодили, що орендна плата вноситься орендарем 1 раз на рік з 01 по 31 серпня кожного року.

У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,2% від несплаченої суми за кожен день прострочення (пункт 15 договору оренди).

Відповідно до умов пункту 40, 41 цього договору, за невиконання або неналежне виконання договору оренди земельної ділянки сторони несуть відповідальність відповідно до Закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язанням, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося гне з її вини.

Відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки, який є невід`ємною частиною договору оренди землі від 12 жовтня 2017 року, ОСОБА_1 передала, а приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок» прийняло земельну ділянку, яка належить орендодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-МК №031233 від 16 квітня 1998 року, площею 29, 1504 га відповідно до умов договору оренди землі (а.с.5).

У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 01 березня 2018 року індексний номер 115754965, договір оренди земельної ділянки від 12 жовтня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Роднічок», 23 лютого 2018 року зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» Миколаївської області, номер запису 25069969 (а.с.11).

Згідно угоди до договору оренди землі зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23 лютого 2018 року №25069969 від 03 вересня 2020 року, сторони погодили зміни пункту 9 договору оренди землі від 12 жовтня 2017 року з викладенням цього пункту в іншій редакції (а.с.17).

У зв`язку з порушенням приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Роднічок» строків виплати орендної плати у 2022 році, ОСОБА_1 02 вересня 2022 року звернулася з претензією, щодо неналежного виконання умов договору в частині виплати орендної плати, яка 08 вересня 2022 року вручена відповідачу, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.19,20).

Не отримавши відповідь на претензію, ОСОБА_1 30 вересня 2022 року звернулася до суду за захистом свого порушеного права та просила суд стягнути з орендаря приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» орендну плату, розмір якої обраховано виходячи з пункту 9 договору оренди землі від 12 жовтня 2017 року та угоди до цього договору від 03 вересня 2020 року в загальному розмірі 224 923, 74 гривень, а також неустойку, встановлену договором (пеня у розмірі 13 495, 42 гривень) та законом (3% річних у розмірі 2 389, 73 гривень).

Правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі».

Згідно частини першої статті 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону передбачено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону, однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону, орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно частини першої статті 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору.

Звертаючись до суду з позовом позивач, як на підставу для стягнення орендної плати та неустойки, посилається на порушення відповідачем умов договору, що полягала у несплаті орендної плати за 2022 рік.

У свою чергу, приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок», заперечуючи проти позову ОСОБА_1 посилалося на наявність фор-мажорних обставин, на підтвердження чого надало лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2021/02.0-7.1, згідно якого військова агресія Російської Федерації проти України та введення воєнного стану відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання якого стало неможливо у встановлений термін, внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (а.с.39).

Відповідно до рішення Миколаївської обласної ради від 07 жовтня 2022 року №9, обставини, що склалися на території Миколаївської області у зв`язку з військової агресією Російської Федерації проти України та стали підставою введення воєнного стану в Україні, визнано обставинами непереборної сили з 24 лютого до їх офіційного закінчення для суб`єктів господарювання, в тому числі юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками та місцезнаходження яких за станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано в межах території Миколаївської області (а.с.40).

З листа голови Миколаївської районної військової адміністрації від 20 червня 2022 року №481/02-17/21/22 вбачається, що у зв`язку з активними бойовими діями, проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на території Первомайської, Шевченківської територіальних громад Миколаївського району заборонено до особливого розпорядження (а.с. 62).

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та заперечень, наданих сторонами, в межах доводів та вимог позовної заяви, відзиву на позовну заяву та на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язанням настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

За змістом абзацу 1 статті 617 ЦК України та статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (п.38 постанови Верховного Суду від 21 липня 2021 у справі №912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.

Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Частина друга статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» містить невичерпний перелік обставин, що можуть бути визнані форс-мажором (обставинами непереборної сили).

Верховний Суд неодноразово зазначав, що одне лише передбачене законом віднесення певних подій до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що конкретний обмежувальний захід, запроваджений в рамках надзвичайного стану, надзвичайної ситуації тощо, унеможливлює виконання конкретного договору (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 у справі №912/3323/20 (п.40), від 03 серпня 2022 у справі №914/374/21 (п.99).

Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності судам необхідно встановити, які саме зобов`язання за Договором були порушені / невиконані та причину такого невиконання.

Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок», як на форс-мажорні обставини посилалось військову агресію Російської Федерації проти України та введення воєнного стану на всій території України, а також проведення бойових дій безпосередньо на території Миколаївського району та на земельній ділянці, що є об`єктом договору оренди від 12 жовтня 2017 року.

Водночас, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання. При цьому сертифікат ТПП, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами.

Такі правові висновки викладені Верховним Судом, у постановах від 14 лютого .2018 у справі №926/2343/16, від 15 червня 2018 у справі №915/531/17, від 16 липня 2019 у справі №917/1053/18, від 26 травня 2020 у справі №918/289/19, від 17 грудня 2020 у справі №913/785/17, від 25 листопада 2021 у справі №905/55/21, від 30 листопада 2021 у справі №913/785/17, від 25 січня 2022 у справі № 904/3886/21, від 19 серпня 2022 у справі №908/2287/17.

Саме з урахуванням вищенаведених висновків здійснюється розгляд справ, у яких сторони стверджують про існування форс-мажорних обставин, посилаючись на лист ТПП від 28 лютого 2022 №2024/02.0-7.1. При цьому, вирішуючи питання, щодо застосування форс-мажорних обставин слід встановити наступне: безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між війною та невиконанням зобов`язань; оцінити сукупність доказів, що підтверджують настання таких обставин, дотримання належного повідомлення про настання форс-мажору, тощо.

Як установлено судом під час розгляду справи, відповідачем не було своєчасно повідомлено ОСОБА_1 про форс-мажорні обставини. Положення укладеного між сторонами договору оренди землі від 12 жовтня 2017 року прямо не передбачають юридичні наслідки настання форс-мажорних обставин та відповідно наслідків не повідомлення однієї зі сторін в строки, визначені договором, про факт настання таких обставин, тоді як відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року в справі №904/5328/21 про те, що сторона позбавляється права посилатися на форс-мажорні обставини через несвоєчасне повідомлення має бути прямо зазначено в договорі. У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що неповідомлення приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Роднічок» про настання форс-мажору означає автоматичну втрату товариством права посилатись на форс-мажор у відносинах з позивачем.

Виходячи з оцінки зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено відсутність його вини у невиконанні своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором, яке сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин через військову агресію Російської Федерації та проведення бойових дій безпосередньо на території знаходження земельної ділянки, яка є об`єктом цього договору.

Вказані форс-мажорні обставини, на які посилається відповідач, підтверджені також актом Торгово-промислової палати від 02 грудня 2022 року №120-0368 «Про підтвердження щодо неможливості вирощування сільськогосподарських культур (томатів стандартних) на земельній ділянці, кадастровий номер :03:001:0292, яка знаходиться в районі проведення воєнних (бойових) дій, артилерійських або ракетних обстрілів, у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) внаслідок збройної агресії Російської Федерації, згідно якого підтверджено неможливість вирощування сільськогосподарських культур в тому числі на земельній ділянці, належній ОСОБА_1 (а.с.81-84).

Крім того, дані обставини підтверджені листом Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2021/02.0-7.1, рішенням Миколаївської обласної ради від 07 жовтня 2022 року №9 та листом голови Миколаївської районної військової адміністрації від 20 червня 2022 року №481/02-17/21/22, що у сукупності підтверджують доводи приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок», щодо наявності обставин непереборної сили за яких останнє не має можливості виконати своє зобов`язання за договором оренди у строк встановлений договором.

Таким чином, вищезазначені обставини свідчать про те, що невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди землі від 12 жовтня 2017 року було викликано форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) та оскільки зазначені обставини непереборної сили засвідчені належним чином, відсутня протиправна поведінка, дія чи бездіяльність відповідача; відсутній причинний зв`язок між поведінкою відповідача та збитками; відсутня вина відповідача; відповідач не може бути притягнутий до відповідальності за невиконання умов договору оренди, а саме у спосіб стягнення пені.

При цьому слід зазначити, що невиконання зобов`язань через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язань та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. Більше того, не звільняє від необхідності, за вимогою кредитора, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки таке зобов`язання є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 07 квітня 2020 у справі №910/4590/19).

З відповіді приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» від 06 жовтня 2022 року №РД/Ис-00213, адресованого ОСОБА_1 у відповідь на претензію від 08 вересня 2022 року вбачається, що орендар не відмовляється від свого обов`язку як орендаря розрахуватися з орендодавцем по орендній платі та після закінчення обставин, що зумовили настання форс-мажорних обставин пропонує узгодити умови та порядок виплати орендної плати (а.с.115).

Також, як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву, приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок» заперечуючи проти позову посилалося також на норми частини шостої статті 762 ЦК України та вказувало, що внаслідок невикористання майна, що є об`єктом договору оренди від 12 жовтня 2017 року через обставини, які від нього не залежали, вданому випадку підприємство звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не використовувалося. Вказана позиція також зазначена відповідачем у відповіді на претензію ОСОБА_1 від 06 жовтня 2022 року №РД/Ис-00213.

Згідно частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Указана норма права, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту, тощо.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі №905/1601/17.

Незалежно від змісту укладеного між сторонами договору та його дійсності, переважному в силу частини третьої статті 6 ЦК застосуванню підлягає правило, закріплене у частині 6 статті 762 ЦК, що формулює у розумінні частини четвертої статті 14 цього Кодексу правомірну підставу звільнення відповідача від виконання встановленого договором обов`язку з внесення орендної плати за користування майном за період, коли він був фактично позбавлений можливості використовувати це майно.

Закон не містить переліку обставин, які звільняють наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) на підставі частини шостої статті 762 ЦК України, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі обставини одночасно позбавляють орендаря можливості користуватись об`єктом оренди і він не відповідає за це. Визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

З долученого відповідачем до відзиву витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27 жовтня 2022 року вбачається, що основним економічним видом діяльності приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Роднічок» є вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів (а.с.42-47).

Вказана діяльність проводиться на земельних ділянках, які підприємство у встановленому поряду орендує у фізичних осіб.

Відповідно до картографічних знімків, наданих відповідачем, земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0292, та яка згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІ-МК №031233 від 16 квітня 1998 року належить на праві приватної власності ОСОБА_1 знаходить на полі РДЗ/16-70 за межами населеного пункту с. Миколаївське Шевченківської сільської територіальної громади Миколаївського району Миколаївської області (а.с.73, 74).

Відповідно до технологічної карти оперативної РД-003272 приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок» на полі РДЗ/16-70 на 2022 агрономічний рік планувало вирощування томатів з виконанням певного переліку робіт для отримання врожаю (а.с.63-70).

В результаті військового вторгнення Російської Федерації на територію України з 24 лютого 2022 року по листопад 2022 року на території Миколаївської області велися активні бойові дії.

Згідно наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75 затверджено перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточені (блокуванні) станом на 25 квітня 2022 року зі змінами внесеними 14 травня 2022 року, до якого віднесено по Миколаївській області Миколаївський район.

У зв`язку з вказаними обставинами, приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок», починаючи з 24 лютого 2022 року не мало можливості здійснювати господарську діяльність з вирощування сільськогосподарських культур, через неможливість проведення польових робіт, оброблення полів, вирощування сільськогосподарської продукції.

Вказані обставини підтверджуються звітом про фактично виконані роботи на полі РДЗ/16-70, з якого вбачається, що починаючи з 23 лютого 2022 року жодних польових робіт на полі, де розташована земельна ділянка, належна ОСОБА_1 підприємство не здійснювало (а.с.72).

Як зазначено вище, згідно повідомлення начальника Миколаївської районної військової адміністрації від 20 червня 2022 року №481/02-17/21/22, через активні бойові дії на території миколаївського району, в тому числі й на території Шевченківської сільської територіальної громади, заборонено проведення будь-яких сільськогосподарських робіт на території Первомайської та Шевченківської територіальних громад.

Зазначені докази у своїй сукупності підтверджують доводи відповідача про неможливість використання відповідачем орендованого за договором оренди землі від 12 жовтня 2017 року майна в період з 24 лютого 2022 року по даний час, оскільки можливості доступу орендованої земельної ділянки на час розгляду справи судом немає, через обставини, за які він не відповідає.

Таким чином, суд вважає доведеними обставини на які посилається відповідач у своєму відзиві на позовну заяву щодо наявності форс-мажорних обставин внаслідок військової агресії Російської Федерації, неможливості з цих же підстав використовувати орендоване майно та причинний зв`язок між цими обставинами та несплатою орендної плати за договором, а тому в позові слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ураховуючи положення статті 141 ЦПК України та приписи Закону України «Про судовий збір», судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, судові витрати які складаються зі сплаченого позивачем судового збору покласти на ОСОБА_1 .

Керуючись статями 258-259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Роднічок», 57262, с. Миколаївське, Миколаївський район Миколаївської області, вул. І. Франка, 13-А (поштова адреса м. Миколаїв, пр-т Миру, 34, 6-й поверх),

СУДДЯ С.М. ГЛУБОЧЕНКО

Повне рішення складено

17 січня 2023 року.