ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м.Суми

Справа №573/47/22

Номер провадження 22-ц/816/98/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Муйдінова Родіона Мукумовича

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року, ухвалене у складі судді Терещенко О.І., в приміщенні Білопільського районного суду Сумської області, повний текст рішення складено 21 жовтня 2022 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання відсотків, банківського вкладу спільним сумісним майном, стягнення 1/2 частини коштів, визнання депозитного вкладу спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частину депозитного вкладу.

Свої вимоги мотивує тим, що 21 квітня 2007 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, який було розірвано 27 вересня 2016 року. З 04 жовтня 2016 року вони примирились та проживали разом однією сім`єю до 26 червня 2018 року. Весь цей час вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. ОСОБА_2 за рахунок спільного бюджету під час шлюбу та спільного проживання з нею відкривав депозитні рахунки, де розміщував та накопичував банківські вклади з відсотками, окремі з яких він зняв для власного використання.

Посилаючись на вказані обставини, просить:

1. Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Визнати відсотки на суму 45043,58 грн, які зараховані та зняті по рахунку № НОМЕР_1 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD001 від 05 січня 2015 року, відсотки на суму 22752,99 грн, які зараховані та зняті по рахунку № НОМЕР_2 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD200 від 18 березня 2015 року, відсотки на суму 6264,78 грн, які зараховані та зняті по рахунку № НОМЕР_3 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD801 від 21 жовтня 2015 року, відсотки на суму 23193,96 грн, які зараховані та зняті по рахунку № НОМЕР_4 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD701 від 29 грудня 2015 року, частину банківського вкладу у розмірі 20000 грн, який знятий з рахунку № НОМЕР_3 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD801 від 21 жовтня 2015 року на загальну суму 117255,31 та відсотки на суму 182,61 дол. США, які зараховані та зняті по рахунку № НОМЕР_5 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD901 від 04 липня 2017 року спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину таких коштів, а саме грошові кошти на загальну суму 58627,65 грн та 91,305 дол. США.

3. Визнати депозит з відсотками на загальну суму 10417,33 дол. США, який розміщений на рахунку № НОМЕР_5 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD901 від 04 липня 2017 року спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину такого депозиту з відсотками на загальну суму 5208,66 дол. США, який розміщений на рахунку № НОМЕР_5 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD901 від 04 липня 2017 року.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Муйдінов Р.М., посилаючись на неправильне дослідження та оцінку доказів, що призвело до неправильного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які підлягають встановленню; суд не оцінив безвідповідальну поведінку відповідача; не врахував висновки Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 756/14404, від 26 грудня 2018 року у справі № 689/1206/16-ц, просить рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року у справі № 573/47/22 скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі; стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн, у зв`язку з підготовкою, поданням апеляційної скарги та представництвом інтересів позивача у суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що при дослідженні та оцінки доказів суд не прийняв до уваги такий стандарт доказування, як «баланс ймовірностей».

Зазначає, що суд, вказуючи на надані позивачем докази, не зазначає про показання свідків, які були допитані на підтвердження обставини існування фактичних шлюбних відносин як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року. Не вказує про банківські виписки, які були надані на підтвердження спірної суми, адже вони достовірно відображають, з яких грошових сум виникли спірні кошти і що саме такі суми були накопичені у період шлюбу та подальшого спільного проживання однією сім`єю, які у подальшому були зняті і розміщені як депозит у валюті, а деякі відсотки зняті. Не вказує суд і про обґрунтований розрахунок таких сум, вказаний безпосередньо у позовній заяві, з якого достовірно вбачається увесь ланцюг грошових сум, з яких були накопичені спірні кошти і що такі кошти були накопичені у період шлюбу та подальшого спільного проживання однією сім`єю. Також суд не зазначив і про безпосередні усні поясненні позивача на підтвердження її позовних вимог.

На думку скаржника, надані письмові докази свідчать про те, що позивач в інтересах відповідача здійснювала відповідні дії, такі як оплата комунальних послуг, сплата штрафів, оформлення допомоги у зв`язку зі смертю матері відповідача, тобто між нею та відповідачем були відносини, які притаманні чоловіку та дружині.

Наголошує на тому, що позивач та відповідач проживали разом однією сім`єю у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає безпідставним твердження суду, що довідка Улянівської селищної ради від 25 лютого 2019 року, в якій зазначено, що позивач дійсно проживала з відповідачем з 28 вересня 2008 року по 01 липня 2018 року та вела з ним спільне господарство, є неналежним доказом.

Не погоджується з висновком суду, що сам по собі факт проживання позивача у будинку за адресою АДРЕСА_1 у період часу з жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року, який належав відповідачу і в якому останній також проживав у цей період, не підтверджує факту їх спільного проживання однією сім`єю.

Зазначає, що надані квитанції про придбання будівельних матеріалів у сукупності з іншими доказами підтверджують факт спільного проживання позивача і відповідача однією сім`єю, яка притаманна подружжю і як наслідок наявності спільного бюджету і несення спільних витрат, що узгоджується з поясненнями свідків, які вказали, що після розірвання шлюбу вони примирилися і спільно як чоловік та дружина проживали без реєстрації шлюбу з жовтня 2016 року по липень 2018 року.

Вважає, що доказом наявності спільного бюджету є розміщення та отримання під час шлюбу та у спірний період відповідачем спірних коштів у формі депозиту. А відповідач не надав суду доказів, які б свідчили, що він розмістив такі кошти за рахунок коштів, які належали особисто йому.

Наголошує на тому, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що він не проживав з позивачем однією сім`єю, не надав доказів, що він мав у такий період кошти, які йому належали особисто і за рахунок яких він придбавав будь-яке майно, виконував роботи та розміщав спірні кошти на депозитах на відміну від позивача, яка надала докази, які у сукупності підтверджують як факт спільного проживання однією сім`єю, яка притаманна подружжю, так і наявності спільного бюджету, ведення спільного господарства притаманного подружжю.

Вважає, що суд належним чином не дослідив виписки з банківських рахунків, з яких вбачається, що спірні грошові кошти накопичені за час шлюбу, про що свідчить увесь ланцюг банківських операцій.

На думку скаржника, саме відповідач мав доводити, що відсотки, які він знімав з рахунків під час перебування у шлюбі з позивачем, він використав в інтересах сім`ї.

Стосовно депозитного вкладу в іноземній валюті, відкритого 04 липня 2017 року, наголошує, що такі кошти є спільним майном позивача та відповідача, оскільки накопичувалися під час шлюбу та спільного проживання, а відповідач не довів, що такі кошти є його особистою власністю, враховуючи презумпцію спільності майна.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 21 квітня 2007 року (а. с. 11).

27 вересня 2016 року шлюб між ними було розірвано (а. с. 12).

Згідно паспортних даних позивач з 28 вересня 2007 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9). За вказаною адресою зареєстрований і відповідач з 12 вересня 1997 року (а.с. 97).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником 3/4 частин домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 15 лютого 2018 року (а.с. 19-20).

Відповідно до копії довідки виконкому Улянівської селищної ради від 25 лютого 2019 року за №339, ОСОБА_1 з 28 вересня 2007 року і по 01 липня 2018 року дійсно проживала з ОСОБА_2 та вела з ним спільне господарство (а. с. 21).

Позивачкою на підтвердження факту спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року надані дублікати банківських квитанцій (а. с. 13-17; 41; 42), копія довідки про смерть ОСОБА_3 (а. с. 18), копії акту, протоколу, постанови, рішення, листів Білопільської міжрайонної виконавчої дирекції Сумського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Головного управління ДФС у Сумській області (а. с. 22-33), заява ОСОБА_1 про виплату одноразової допомоги на поховання ОСОБА_3 (а. с. 34), копії квитанцій про підписку на газети та журнали (а. с. 35), копії виписок з банківського рахунку ОСОБА_1 (а. с. 36-40), копії чеків на придбання товарів (а. с. 43-48).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, позивач не довела належними та допустимими доказами факт проживання її з відповідачем однією сім`єю як чоловіка та дружини в період з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року. Її доводи про те, що між ними після розірвання шлюбу склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, її кошти та кошти відповідача були об`єднані для набуття майна для спільного користування, ведення ними спільного господарства, проведення ремонтних робіт в інтересах сім`ї, побуту та бюджету нічим не підтверджені, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Крім того для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12) та Верховного Суду від 15 серпня 2019 року (справа № 588/350/15).

Тобто, вирішуючи питання щодо правового режиму майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Дійсно позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за якою зареєстрований і відповідач по справі.

Однак доводи позивача про те, що між нею та відповідачем після розірвання шлюбу склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а її кошти та кошти відповідача були об`єднані для набуття майна для спільного користування, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що обставина проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 однією сім`єю підтверджується показаннями свідків, довідкою Улянівської селищної ради, матеріалами про притягнення її до адміністративної відповідальності, де вказана адреса її проживання, як АДРЕСА_1 , копіями квитанцій про підписку на газети та журнали, виписаними за вказаною адресою, колегія суддів зауважує, що факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Оформлення відповідачем у спірний період договорів депозиту не є доказом наявності у сторін по справі у вказаний період спільного бюджету. Також поповнення мобільного телефону не свідчить про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період часу з жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року стосунків, що притаманні подружжю.

Стосовно наданих позивачкою копій квитанцій про придбання, в т.ч. будівельних матеріалів, колегія суддів зауважує, що нею не надано доказів того, що нею спільно з відповідачем проводились ремонті роботи в будинку відповідача в інтересах сім`ї.

В даній справі колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивачкою не надано беззаперечних доказів їх спільного проживання однією сім`єю з 04 жовтня 2016 року по 26 червня 2018 року.

Стосовно вимоги про визнання депозиту з відсотками на загальну суму 10417,33 дол. США, який розміщений на рахунку № НОМЕР_5 , згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD901 від 04 липня 2017 року спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину такого депозиту з відсотками на загальну суму 5208,66 дол. США, слід зазначити наступне.

Вказаний договір було укладено між відповідачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» 04 липня 2017 року, тобто у спірний період. Оскільки позивачкою не надано суду належних та достовірних доказів на підтвердження тієї обставини, що на момент укладення вказаного договору, вона проживала з відповідачем однією сім`єю в розумінні ст. 74 СК України, та що на рахунку було розміщено їх спільні кошти, відповідно вказана вимога задоволенню не підлягає.

Стосовно вимог позивачки щодо визнання відсотків спільною сумісною власністю та стягнення на її користь 1/2 вказаних грошових коштів, слід зазначити наступне.

Позивачкою на підтвердження своїх вимог в цій частині суду було надано довідку про депозити ОСОБА_2 станом на 26 грудня 2018 року та копії банківських виписок з рахунків. При цьому, самих договорів, що містять істотні умови, в т.ч. числі, щодо строку, порядку нараховування відсотків та їх розміру, позивачкою суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачкою не було надано доказів на підтвердження того, що відповідач знімав кошти з рахунків та поміщав їх як вклад на новий строк. Доводи апеляційної скарги, що з банківських виписок прослідковується весь ланцюг таких банківських операцій, є лише припущеннями позивачки, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебували у шлюбі по 27 вересня 2016 року, факт спільного подальшого проживання однією сім`єю по 26 червня 2018 року позивачка суду не довела, а тому всі відкриті відповідачем рахунки після 27 вересня 2016 року є власністю лише відповідача. Позивачка не довела того, що на вказаних особистих рахунках ОСОБА_2 знаходяться саме ті кошти, які були розміщені відповідачем ще 05 січня 2015 року під час шлюбу.

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що позивачка не довела, що відсотки, які знімалися відповідачем з рахунків під час перебування у шлюбі з позивачкою, останній використав не в інтересах сім`ї.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання частини банківського вкладу у розмірі 20000 грн, який знятий з рахунку № НОМЕР_3 згідно укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDNWFD801 від 21 жовтня 2015 року спільною сумісною власністю, слід зазначити, що з банківської виписки (а.с. 55) вбачається, що вказані кошти були зняті з рахунку 22 квітня 2016 року, тобто під час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, а ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів, що вказані кошти були використані не в інтересах сім`ї.

Згідно з частинами першою - третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, розглядаючи спір, правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку і ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи предмет позову, дана справа відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому касаційному оскарженню згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Муйдінова Родіона Мукумовича залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук