Справа №345/1124/23
Провадження № 2/345/436/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

за участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був головою колгоспного двору. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на домоволодіння в АДРЕСА_1 .

В установлений законом спосіб позивачка, як колишній член колгоспного двору, спадкоємець першої черги за законом та спадкоємець за заповітом, звернулася до т.в.о. державного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Федини А.М. із заявою про прийняття спадщини. Проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння в АДРЕСА_1 у зв`язку із тим, що не визначена частка померлого в спільній сумісній власності.

Позивачка зазначає, що відповідачі не претендують на спадщину, а також не претендують на виділення своїх часток у спільній сумісній власності та не мають наміру набувати у власність майно. Тому позивачка змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності в цілому на домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Позивачка та її представник подали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять суд його задоволити.

Відповідачі подали заяви, згідно яких позов визнають, не заперечують щодо визнання за позивачкою права власності в цілому на домоволодіння в АДРЕСА_1 , відмовляються від права власності на належні їм частки у майні колгоспного двору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 (а.с.9). На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачці (а.с.10).

Постановою т.в.о. державного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Федини А.М. від 28.02.2023 року позивачці було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на домоволодіння в АДРЕСА_1 у зв`язку із тим, що не визначено частки співвласників у праві спільної власності на вищевказаний будинок (а.с. 25).

Відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 15.02.1988року виконавчим комітетом Голинської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №13 від 13.01.1988року, домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_5 (а.с.12).

Відповідно до довідки №19 від 01.03.2023 року, виданої Голинським старостинським округом виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с.26), згідно із записом в погосподарській книзі №11, ст.6, номер об`єкта погосподарського обліку 448 Голинського старостинського округу Калуської міської ради, за 1991-1995 роки, господарство, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належало до категорії «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 року в даному будинковолодінні були зареєстровані і проживали: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с.26).

Згідно із Законом України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , то дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, вказаним особам належало по 1/6 частині вказаного будинковолодіння.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 (а.с.8). Отже, після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщину на 1/6 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» спадкові правовідносини регулюються нормами ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Згідно ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця та вчинення певних дій, а саме: 1) якщо спадкоємець вступив у фактичне володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_5 , будучи чоловіком ОСОБА_6 , як спадкоємець першої черги, після її смерті прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проживаючи спільно зі спадкодавцем.

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 (1/6 частина належала йому на праві власності, як голові колгоспного двору + 1/6 частину успадкував після смерті дружини ОСОБА_6 )

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права на спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Позивач, як спадкоємець за заповітом, відповідно до ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем (а.с.14).

Відповідачі відмовилися від права власності на належні їм частки домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно ч. 3 статті 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Оскільки частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки.

Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від належних їм часткок у майні колишнього колгоспного двору на користь позивачки ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи, що позивачу, як співвласнику, належить 1/6 частина будинковолодіння по АДРЕСА_1 , 1/3 частину вона успадкувала після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відмовилися від права власності на належні їм частки, то за позивачкою слід визнати в цілому право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963року), ст.ст. 346, 347, 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29.03.2023 року.

Суддя