Дата документу 20.10.2023
Справа № 509/3593/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеського району Одеської області цивільну справу за

позовом

1 ОСОБА_1

2 ОСОБА_2

до

відповідача: ОСОБА_3

предмет та підстави позову: про захист честі, гідності та ділової репутації,

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ,

представник позивачів адвокат Трусов А.С.,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача адвокат Воробйов Є.Л.,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 05.09.2022 звернуся до суду з позовом до ОСОБА_3 по захист честі, гідності та ділової репутації, згідно якого просить суд:

- визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інформацію опубліковану у статті «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ» за посиланням: https://alternatyva.org/2022/05/18/politsiia-odeshchyny-vyiavyla-rybookhorontsiv-z-ryboiu/ та поширену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на інтернет сайті видання «Альтернатива орг.» про ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Маяки (Одеський р-н, Одеська область) поліціанти Одещини виявили 174 рака та 41 заборонену до вилову рибину у мікроавтобусі HYNDAI під керуванням державного рибоохоронця Нижньодніпровського національного парку на загальну суму штрафу понад 728 тис грн. За показами свідків, ОСОБА_4 цієї ночі з 17 на 18 травня перебував на Дністровському лимані на державному моторному човні на якому був виявлений мокрий рибальський одяг та лушпиння від риби. За свідченнями ОСОБА_5 , рибу та раки він придбав на території РСК «Придністровець», але самі працівники господарства це заперечують. Зі слів поліціантів, є покази осіб з приводу перебування державного моторного човна на території Дністровського лиману під час комендантського часу саме під керуванням працівника Нижньодністровського національного природного парку Олега Кудлая. Слідчі Національної поліції провели необхідні слідчі дії для отримання доказів протиправної діяльності співробітника національного парку», а також інформацію про ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у відеозаписі «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ», опублікованому за посиланням на «Youtube» каналі «Alternatyva» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 та поширену ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на «Youtube» каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 », інтернет сайті видання « ІНФОРМАЦІЯ_5 », а саме:

Фразу 1. «18 мая 2022 года мы находимся в селе Маяки здесь сотрудниками национальной полиции задержано лицо, которое везло вот этот груз, улов».

Фразу 2. «Не знаю, чем оправдывают люди, которые везли этот улов. Даже поговаривают что вот этот человек, который на этом автомобиле является сотрудником национального парка. И сотрудник национального парка, который должен блюсти за соблюдением закона и наоборот вылавливать тех, кто занимается этим незаконным уловом занимается сам, используя свое должностное положение».

Фраз у3. «Вот автомобиль, который использовался сотрудниками национального парка для своей незаконной деятельности, а вот и он сам который боится представляться».

Фразу 4 у вигляді зображення на відео « ОСОБА_6 : використовує прострочене посвідчення служби державної охорони».

Фразу 5. « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

Фразу 6. «А теперь мы понимаем откуда берутся броканьеры».

Фразу 7 « ОСОБА_7 в лодке есть хотя сегодня сотрудник не на работе, что он делал в лодке не понятно».

Фразу 8 «Следователи проводят следственные действия и осматривают амуницию и катер, на котором свидетельству очевидцев сегодня сотрудник национального парка в нерест осуществлял рыбную ловлю на Днестровском лимане»;

- зобов`язати ОСОБА_3 видалити статтю ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ» за посиланням: https://alternatyva.org/2022/05/18/politsiia-odeshchyny-vyiavyla-rybookhorontsiv-z-ryboiu/, опубліковану 18.05.2022 року на сайті видання «Альтернатива орг.» та видалити відеозапис «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ», поширений на «Youtube» каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- зобов`язати ОСОБА_3 у строк на пізніше п`ятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили спростувати інформацію, поширену ним у статті ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ» за посиланням: https://alternatyva.org/2022/05/18/politsiia-odeshchyny-vyiavyla-rybookhorontsiv-z-ryboiu/ та опубліковану 18.05.2022 року, а також інформацію у відеозаписі «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ», опублікованому 18.05.2022 року за посиланням на «Youtube» каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 у спосіб, найбільш близький до способу її поширення, шляхом публікації офіційного вибачення та резолютивної частини даного рішення суду на головній сторінці інтернет сайту «Альтернатива орг» за посиланням: htts://аternatyvа.org;

- зобов`язати ОСОБА_3 видалити фотографію сужбового посвдідчення №39 ОСОБА_2 з веб-сайту: : htts://аternatyvа.org за посиланням: : ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50 000,00 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 50 000,00 грн.;

- судові витрати покласти на ОСОБА_3 .

Позов обгрунтовано тим, що 18.05.2022 у всесвітній мережі «Інтернет» на веб-сайті видання «Альтернатива орг.» за гіперпосиланням: https://alternatyva.org/2022/05/18/politsiia-odeshchyny-vyiavyla-rybookhorontsiv-z-ryboiu/ була поширена стаття «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ», автором статті та головним редактором видання є ОСОБА_3 .

Зі змісту вказаної статті вбачається, що « ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Маяки (Одеський р-н, Одеська область) поліціанти Одещини виявили 174 рака та 41 заборонену до вилову рибину у мікроавтобусі HYNDAI під керуванням державного рибоохоронця Нижньодніпровського національного парку на загальну суму штрафу понад 728 тис грн. У мікроавтобусі HYNDAI були присутні діючий працівник Нижньодніпровського національного природного парку Олег Кудлай та колишній працівник Нижньодніпровського національного природного парку Олександр Суровков, який мав у своєму розпорядженні прострочене службове посвідчення державної охорони №39 терміном дії до 31.12.2013 року».

Далі, у статті стверджується, що «За показами свідків, ОСОБА_4 цієї ночі з 17 та 18 травня перебував на Дністровському лимані на державному моторному човні на якому був виявлений мокрий рибальський одяг та лушпиння від риби».

Також, у статті зазначено таке: «Зі слів поліціантів, є покази осіб з приводу перебування державного моторного човна на території Дністровського лиману під час комендантського часу саме під керуванням працівника Нижньодністровського національного природного парку Олега Кудлая».

Позивач вказує в позові, що крім статті за наведеним вище гіперпосиланням розміщено фото старого посвідчення Позивача 2 ( ОСОБА_2 ), у якого закінчився строк його дії та відеозапис під назвою «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ» за гіперпосиланням на веб-сайт «Youtube» https://www.youtube.com/watch?v=zghtfup21fc, на якому відображено наступне (наводяться виключно ті обставини, викладені у відео, що на переконання позивачів мають значення для розгляду справи).

«18 травня 2022 року ми знаходимось в селі Маяки тут співробітники національної поліції затримали особу, котра везла цей вантаж, улов, зараз нерест, лов заборонено» (на відео міститься риба і раки).

«не знаю чим виправдовують люди, котрі везли цей лов. Навіть поговорюють, що ось цей чоловік, котрий на цьому автомобілі (на відео демонструється автомобіль та ОСОБА_1 ) є співробітником національного парку, і співробітник національного парку котрий повинен дотримуватись закону і навпаки ловити тих, хто займається цим незаконним виловом сам, використовуючи своє службове становище». (на відео демонструється ОСОБА_1 ).

«Ось автомобіль котрий використовувався співробітниками національного парку для своєї діяльності (демонструється автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 ), а ось і сам, котрий боїться представлятись» (на відео демонструється ОСОБА_1 ).

Ось водій, котрий віз вантаж у вигляді риби і раків (02:03 хвилина та секунда відеозапису).

« ОСОБА_6 : використовує прострочене посвідчення служби державної охорони». (03:03 хвилина та секунда відеозапису).

«- Ваш співробітник перешкоджає законній діяльності журналіста»

«- Якій?»

«-Тому що він не відповідає на питання, він людина, що отримує гроші з бюджету, він повинен відповідати перед народом України».

«… а тепер ми розуміємо звідки беруться браконьєри» (06:00 хвилина та секунда відеозапису».

«лушпиння в човні, хоча сьогодні співробітник не на роботі, що він робив в човні не зрозуміло. В державному човні зверніть увагу» (07:25 хвилина та секунда відеозапису)».

«Слідчі проводять слідчі дії і оглядають амуніцію та катер, на котрому по свідченням очевидців сьогодні співробітник національного парку в нерест здійснював рибну ловлю на Дністровському лимані» (12:32 хвилина та секунда відеозапису).

Позивач стверджує в позові, що розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною, її поширення ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

На підставі викладеного позивачі звернулись до суду з відповідним позовом.

Відповідач ОСОБА_3 06.10.2022 надав до суду відзив на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.96-109), посилаючись на те, що:

- відсутні докази порушення немайнових прав позивача та позовні вимоги в цілому необґрунтовані;

- відсутні обставини, що поширена інформація стосується позивача;

- відсутні обставини щодо поширення недостовірної інформації;

- відсутні обставини поширення інформації, що порушує особисті немайнові права та завдання шкоди;

- оскаржувана інформація має суспільний інтерес;

- межа допустимої критики щодо публічного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи;

- позивачі не надали належних і допустимих доказів існування будь-яких моральних страждань, тощо.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 , представник позивачів адвокат Трусов А.С. просили суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Воробйов Є.Л. в судовому засіданні просили суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Розпорядженням голови Овідіопольського районного суду Одеської області від 28.06.2023 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації передано на розгляд найбільш територіально наближеному Іллічівському міському суду Одеської області, з врахуванням того, що після задоволення відводів (самовідводів) суддями Овідіопольського районного суду Одеської області неможливо утворити новий склад для розгляду справи (а.с.229).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 13.07.2023, справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.236).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 14.07.2023 справу прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження зі стадії судового розгляду (а.с.237).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 18.05.2022 у всесвітній мережі «Інтернет» на веб-сайті видання «Альтернатива орг.» за гіперпосиланням: https://alternatyva.org/2022/05/18/politsiia-odeshchyny-vyiavyla-rybookhorontsiv-z-ryboiu/ була поширена стаття «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ», автором статті та головним редактором видання є ОСОБА_3 .

Зі змісту вказаної статті вбачається, що « ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Маяки (Одеський р-н, Одеська область) поліціанти Одещини виявили 174 рака та 41 заборонену до вилову рибину у мікроавтобусі HYNDAI під керуванням державного рибоохоронця Нижньодніпровського національного парку на загальну суму штрафу понад 728 тис грн. У мікроавтобусі HYNDAI були присутні діючий працівник Нижньодніпровського національного природного парку Олег Кудлай та колишній працівник Нижньодніпровського національного природного парку Олександр Суровков, який мав у своєму розпорядженні прострочене службове посвідчення державної охорони №39 терміном дії до 31.12.2013 року» (а.с.41-42).

Далі, у статті стверджується, що «За показами свідків, ОСОБА_4 цієї ночі з 17 на 18 травня перебував на Дністровському лимані на державному моторному човні на якому був виявлений мокрий рибальський одяг та лушпиння від риби».

Також, у статті зазначено таке: «Зі слів поліціантів, є покази осіб з приводу перебування державного моторного човна на території Дністровського лиману під час комендантського часу саме під керуванням працівника Нижньодністровського національного природного парку Олега Кудлая».

В судовому засіданні оглянуто веб-сайт сторінки за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 та на веб-сайт «Youtube» https://www.youtube.com/watch?v=zghtfup21fc, на якому відображено наступне (наводяться виключно ті обставини, викладені у відео, що на переконання позивачів мають значення для розгляду справи), а саме:

«18 травня 2022 року ми знаходимось в селі Маяки тут співробітники національної поліції затримали особу, котра везла цей вантаж, улов, зараз нерест, лов заборонено» (на відео міститься риба і раки).

«Не знаю чим виправдовують люди, котрі везли цей лов. Навіть поговорюють, що ось цей чоловік, котрий на цьому автомобілі (на відео демонструється автомобіль та ОСОБА_1 ) є співробітником національного парку, і співробітник національного парку котрий повинен дотримуватись закону і навпаки ловити тих, хто займається цим незаконним виловом сам, використовуючи своє службове становище» (на відео демонструється ОСОБА_1 ).

«Ось автомобіль котрий використовувався співробітниками національного парку для своєї діяльності (демонструється автомобіль з номерним знаком НОМЕР_1 ), а ось і сам, котрий боїться представлятись» (на відео демонструється ОСОБА_1 ).

Ось водій, котрий віз вантаж у вигляді риби і раків (02:03 хвилина та секунда відеозапису).

« ОСОБА_6 : використовує прострочене посвідчення служби державної охорони». (03:03 хвилина та секунда відеозапису).

«- Ваш співробітник перешкоджає законній діяльності журналіста»

«- Якій?»

«-Тому що він не відповідає на питання, він людина, що отримує гроші з бюджету, він повинен відповідати перед народом України».

«… а тепер ми розуміємо звідки беруться браконьєри» (06:00 хвилина та секунда відеозапису».

«лушпиння в човні, хоча сьогодні співробітник не на роботі, що він робив в човні не зрозуміло. В державному човні зверніть увагу» (07:25 хвилина та секунда відеозапису)».

«Слідчі проводять слідчі дії і оглядають амуніцію та катер, на котрому по свідченням очевидців сьогодні співробітник національного парку в нерест здійснював рибну ловлю на Дністровському лимані» (12:32 хвилина та секунда відеозапису).

ІV. Оцінка Суду.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права», власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу.

В Україні відсутній реєстр власників веб-сайтів. Інформація щодо власника веб-сайту може бути розміщена на самому веб-сайті. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. Ним може бути отримувач послуг хотингу та/або володілець облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту в мережі Інтернек (формалізований згідно зі стандартами мережі Інтернет запис на комп`ютерному обладнанні (комп`ютерах, серверах), підключеному до мережі Інтернет, що ідентифікує користувача (наприклад, власника веб-сайту) на такому обладнанні, включає в себе дані про доступ до частин каталогів і програмного забезпечення комп`ютерного обладнання, а також визначає права такого доступу, що надають можливість володільцю облікового запису додавати, видаляти, змінювати електронну (цифрову) інформацію і дані веб-сайту, надавати доступ до веб-сайту або його частин, окремих даних іншим особам, припиняти функціонування такого веб-сайту або його частин в межах облікового запису).

Тобто, особа реєстранта доменного імені, отримувача послуг хостингу та володільця облікового запису може як співпадати так і не співпадати, а відносини між цими суб`єктами відповідно до яких визначається власник веб-сайту, врегульовані на договірних засадах.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Такі правові висновки містяться в п.6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19).

Позивачі в позові стверджують, що 18.05.2022 у всесвітній мережі «Інтернет» на веб-сайті видання «Альтернатива орг.» за гіперпосиланням: https://alternatyva.org/2022/05/18/politsiia-odeshchyny-vyiavyla-rybookhorontsiv-z-ryboiu/ була поширена стаття «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ», автором статті та головний редактором видання є ОСОБА_3 .

Дані обставини не спростовані відповідачем ОСОБА_3 , його представником.

Також, відповідач в судовому засіданні вказав, що він є журналістом і має право написати критичний матеріал та вправі не тільки висвітлювати позитивні сторони життєдіяльності суспільства, а й звертати увагу на необхідність викоринення певних недоліків, порушень закону, про які йому стало відомо.

Отже, відповідач ОСОБА_3 не заперечував факт належності йому публікацій, викладених на веб-сайті видання «Альтернатива орг.» за гіперпосиланням: https://alternatyva.org/2022/05/18/politsiia-odeshchyny-vyiavyla-rybookhorontsiv-z-ryboiu/ та відеозаписі під назвою «ПОЛІЦІЯ ОДЕЩИНИ ВИЯВИЛА РИБООХОРОНЦІВ З РИБОЮ» за гіперпосиланням на веб-сайт «Youtube» https://www.youtube.com/watch?v=zghtfup21fc.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі статтями 94, 277 ЦК України, частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Стаття 10 Конвенції захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані. Свобода слова передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або навіть провокаційних. При дотриманні умов параграфа 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які обурюють, шокують чи викликають стурбованість. Такими є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства».

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є така інформація фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема:

- норм чинного законодавства,

- вчинення будь-яких інших дій (наприклад: порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Гіпербола - вид тропа. Стилістична фігура явного і навмисного перебільшення для посилення виразності та підкреслення сказаної думки.

Алегорія - спосіб двопланового художнього зображення, що ґрунтується на приховуванні реальних осіб, явищ і предметів під конкретними художніми образами з відповідними асоціаціями, з характерними ознаками приховуваного. Алегоричні образи переважно є втіленням абстрактних понять, які завжди можна розкрити аналітично. Значення алегорії, на відміну від багатозначного символу, однозначне і відділене від образу; зв`язок між значенням і образом встановлюється за подібністю.

Сатира - гостра критика чогось, окремих осіб, людських груп чи суспільства з висміюванням, а то й гнівним засудженням вад і негативних явищ у різних ділянках індивідуального, суспільного й політичного життя, суперечних із загальнообов`язковими принципами чи встановленими ідеалами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» зазначено, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Разом з тим, використання ряду мовних зворотів може перетворити твердження про факт в оціночне судження. Наприклад, поширеним прийомом з перетворення твердження про факт в оціночне судження є форма припущення і особистої думки (оцінки). Спірні (оціночні) висловлювання не містять фактичних даних, оскільки часто виражені з застосуванням мовних засобів не у стверджувальній формі, а як припущення, з використанням словосполучень «можливо», «у мене склалося враження», «на мою думку», «схоже на те», «мені видається».

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання у право має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя. Суд наголошує, що вимогу доведення правдивості оціночного судження виконати неможливо, отже, ця вимога порушує свободу вираження думки як таку, а вона є основною складовою права, гарантованого ст.10 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 29 травня 2005 року в справі «Українська прес-група проти України», заява № 72713/01, п.41).

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року роз`яснено судам, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Отже, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості.

Судом враховано положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у згаданій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Зі змісту статей 3, 4, 6 Декларації вбачається, що, оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Слід зауважити, що журналістська свобода та громадська діяльність також включають можливість перебільшень або навіть провокацій. Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (рішення ЄСПЛ у справі «TheObserverandTheGuardian v. theUnitedKingdom», від 26 листопада 1991 року). У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення ЄСПЛ у справі «Газета «Україна-Центр» проти України» заява № 16695/04 від 15 липня 2010 року, остаточне 15 жовтня 2010 року).

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі №61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес.

У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацію фактів.

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 є публічною особою (обіймає посаду інспектора Нижньодністровського національного природного парку), тому інформація, про спростування якої він пред`явив вимоги не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується позивача, як публічної особи та його діяльності, а тому він повинен бути готовим до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

Відповідач ОСОБА_3 в своєму відзиві на позов вказав, що оскаржувані позивачами речення, які поширені ним є оціночними судженнями, які є узагальненою розповіддію про подію, її оцінкою, яка базується на інформації, що є достовірною.

Про достовірність інформації свідчить поданий позивачами витяг з Єдиного реєстру досудових рослідувань в кримінальному провадженні №0000117 від 18.05.2022 (а.с.63).

Згідно відповіді Одеського районного управління поліції №2 від 25.04.2023 за №61/3662 інформації щодо завершення досудового розслідування та у якій саме формі: постановою про закриття кримінального провадження чи скерування до суду обвинувального акту, сектор дізнання не володіє (а.с.198).

Аналізуючи предмет позову, суд доходить до висновку, що інформація, яка заявлена у позові як недостовірна була по своїй суті повідомленням про можливі злочини, оприлюднена працівниками поліції.

Таким чином, хоча зміст оскаржуваних речень і містив провокативні вислови, однак ці висловлювання не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони є оцінкою дій та дають можливість проаналізувати і сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Свобода думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань закріплено статтею 34 Конституції України.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини містить ряд висновків, які стосуються предмета спору по даній справі.

Так, у справі Castells v. Spain судді дійшли висновку, що правдивість висловлювань, взагалі не має значення, якщо справа представляє великий суспільний інтерес щодо діяльності публічних осіб, особливо, які займаються політичної діяльністю.

У справі ThorgeirThorgeirson v. Iceland суд вирішив, що вимога довести викладені факти не є необхідною у демократичному суспільстві, якщо факти використовуються для звинувачення публічних фігур. Як зазначає суд, достатньо довести намір привернути увагу до проблеми, яка становить великий суспільний інтерес, Згідно з п.48 рішення, заява має розглядатися в цілому: неприпустимо розглядати як дифамацію вирвані з контексту частини.

У справі PragerandOberschlick v. Austria суд розглядав висловлювання, які звинувачували австрійських суддів в кримінально карних діяннях (упередженість тощо). Традиційно Європейський суд захищає авторитет суддів, обмежуючи стосовно них свободу слова й виділяючи їх, таким чином, з кола публічних фігур. Однак у п.38 рішення він вказує, що свобода слова може поширюватися на явне перебільшення і навіть на провокаційні висловлювання. Суд не заперечує, що притягнення до відповідальності за дифамацію є обмеженням свободи слова, як в Австрії, так і в Україні це обмеження передбачає закон. Суд розглядав питання, чи є таке обмеження необхідним в демократичній державі.

Стаття 10 Конвенції захищає не лише зміст, а й форму висловлювання (п.57), Допускаючи, зокрема, звинувачувальну форму. Свобода політичних дебатів є однією з обов`язкових умов існування демократичної держави. Тому рамки прийнятної критики є ширшими стосовно політика, ніж звичайного громадянина (п.59). Звинувачення в кримінально карній дії є в такому випадку провокаційним способом привернення суспільної уваги до політичної дискусії особливої важливості.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується із твердженнями відповідача, його представника про відсутність правових підстав для втручання у право на поширення інформації, яка хоч і містить некоректні висловлювання, але не підлягає спростуванню, а, отже, і задоволення заявлених позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а офіційні особи органів державної влади (місцевого самоврядування і т.і.) мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, належним чином дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко