Справа № 462/1482/21 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2887/21 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Кирилюка А.І. від 07 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення таухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача та стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 3 447, 04 грн. Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 17. 07. 2020 року по 04. 03. 2021 року у розмірі 245 137, 20 грн (двісті сорок п`ять тисяч сто тридцять сім гривень двадцять копійок). Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн (двадцять тисяч гривень).

Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, жоден із доводів позивача не був урахований, суд підійшов формально до ознайомлення, вивчення та оцінки наявних у справі доказів, не врахувавши всі обставини справи, не оцінив докази у їх сукупності. У рішенні суд зазначає, що з довідки про доходи, виданої позивачу 21 липня 2020 року вбачається, що позивачу нараховано 113 427, 85 грн заробітної плати за період з лютого 2020 року по липень 2020 року (а.с.7), що не відповідає дійсності, адже у довідці про доходи, виданої ОСОБА_3 21.07.2020 року, колонка 11 чітко вказано: «Нарахована зарплата, в т. ч. в натуральній формі (грн) - 138 326, 65 грн за період лютий 2020 р - липень 2020 р.» А сума 113 427, 85 грн зазначена у IV колонці «Сума до видачі грн». Суд не прийняв до уваги той факт, що 06.10.2020 року Залізничним районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з Львівського КЕПЗПіП не виплаченої заробітної плати в розмірі 113 427 грн. 85 коп. на підставі тієї ж довідки від 21.07.2020 року, що була подана разом із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Ні судовий наказ, ні довідка відповідачем не оскаржувалися. Суд взяв до уваги лише докази, надані відповідачем, проігнорувавши виписку із особового рахунку ОСОБА_2 за період з 01.01.2020 по 08.12.2020, сформовану через інтернет- банкінг «Free Bank», яка була подана позивачем разом із матеріалами позовної заяви. На момент подання позовної заяви про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні існувала заборгованість із виплати заробітної плати при звільненні: 113 427, 85 грн (сума до видачі) - 109 980, 81 грн (виплачена сума) = 3 447, 04 грн (три тисячі чотириста сорок сім гривень 04 копійки). Тривалий час позивач очікував, що залишок заборгованості буде виплачено відповідачем добровільно, однак все ж таки був змушений звернутися до суду із позовною заявою про виплату всіх належних йому при звільненні сум. Твердження відповідача, які були прийняті до уваги судом, про те, що в графу «відрахування» не включено військовий збір (1,5%) та проф. внески (1%), що утримуються із нарахованої заробітної плати працівника в сумі - 3 458. 17 грн - не були та не могли бути відомі позивачу, так як за фахом позивач є інженером, а не бухгалтером. Незрозуміло також- звідки взялася сума 3 458, 17 грн. Тому, на думку позивача заборгованість існує, позивач вважає, що термін звернення до суду ним не пропущений. Вказує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Отже, крім 3 447, 04 грн заборгованості із виплати заробітної плати, відповідач повинен сплатити йому середній заробіток як компенсацію за затримку виплати мені заробітної плати, виходячи із його середньоденного заробітку у сумі 1 061. 20 грн. Відповідач затримав виплату належних позивачеві при звільненні сум, починаючи з 17.07.2020 року, що станом на 01.12.2020 року становить 134 календарні дні. Таким чином, сума оплати за час затримки розрахунку при звільнені становить: 1 061, 20 гри*231 = 245 137, 20 гри (двісті сорок п`ять тисяч сто тридцять сім гривень двадцять копійок), як було заявлено у позовній заяві. Суд також відмовив у задоволенні вимоги щодо стягнення моральної шкоди не взявши до уваги жодного із пояснень позивача, ні те, що на його утриманні знаходиться дружина та двоє неповнолітніх дітей, ні те. що несвоєчасною виплатою заробітною плати порушив його законні права, ні те, що для організації свого життя та своєї сім`ї змушений був докладати додаткових зусиль. І, як уже зазначалося у відповіді на відзив, на сьогодні не існує арифметичних виразів ви приладів, які б змогли виміряти глибину тих страждань, яких зазнає чоловік, який із-за протиправної поведінки роботодавця вчасно не отримує зароблені ним кошти. Тому, враховуючи викладені обставини, тривалий час невиплати належних йому при звільненні сум, інфляційні процеси у країні, а також положення ст. 237-1 КЗпП України, відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000, 00 грн (двадцять тисяч гривень).

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на неї, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, заяви про збільшення розміру позовних вимог, заперечення проти заяви про збільшення розміру позовних вимог, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на . 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.116, 117 КЗпП, ст.ст.1, 21, 22 ЗУ«Про оплату праці», п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 рудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та відмовляючи в позові, виходив з того, що з 07 червня 2018 року ОСОБА_4 працював на посаді в.о. головного інженера в Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування та наказом №17 за угодою сторін був звільнений з роботи 17 липня 2020 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. З довідки про доходи, виданої позивачу 21 липня 2020 року вбачається, що останньому нараховано 113 427,85 грн. заробітної плати за період з лютого 2020 року по липень 2020 року. Як убачається з виписки по особовому рахунку№ НОМЕР_1 , позивачу, станом на 11.11.2020 року нараховано розрахункових на загальну суму 119 721,17 грн. Відповідно до довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 21.07.2020 року, заробітна плата ОСОБА_2 на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески становить 138,326 65 грн. Позивач в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення заборгованості із виплати заробітної плати покликається саме вказану на довідку про доходи від 21.07.2020 року, проте, вказана довідка не відповідає вимогам п.4.4 «Вимог до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003», затверджених Національним стандартом України, відповідно до якого, документи, що їх складають в організації, повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва організації (07), назва виду документа (10) (не зазначають на листах), дата (11), реєстраційний індекс документа (12), заголовок до тексту документа (19), текст документа (21), підпис (23) та дана довідка не містить реєстраційного індексу та підпису уповноваженої особи, зокрема, директора підприємства. Оцінюючи вказаний доказ, що він не є достатнім для обгрунтування позову, з огляду на наведені вище порушення. Крім того, бухгалтерскі помилки, за міркуванням суду не можуть біти підставою стягнення з відповідача. Таким чином, заборгованість по заробітної платі позивачем не була доведена суду, належними та допустимими доказами. Тому не підлягає стягненню і середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

10.03.2021 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування у якому з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просив:

- стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 5958,17 гривень;

- стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 20.07.2020 року по 01.12.2022 року в розмірі 145384,40 грн.;

- стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Свої вимоги обґрунтовував тим, що з 07.06.2018 року по 17.07.2020 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем. За час перебування в трудових відносинах, з боку відповідача була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 138 326, 65 грн. за період з лютого 2020 року по липень 2020 року. До видачі на руки підлягає сума 113 427,85 грн. Відповідач вчасно не виконав зобов`язання по виплаті всіх належних позивачу при звільненні коштів. 11.11.2020 року ОСОБА_3 було виплачено 107 469,68 грн. Вказує, що станом на 04.03.2021 року заборгованість із виплати зробітної плати становить 5 958, 17 грн. Крім цього, зазначає про те, що підприємство повинне сплатити йому середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто, середній заробіток як компенсацію за затримку виплати заробітної плати, виходячи із середнього заробітку в розмірі 1061,20 грн, який обчислюється за травень та червень 2020 року. У травні позивач відпрацював 19 робочих днів, у червні 20 робочих днів. Відповідач затримав виплату належних позивачеві при звільненні сум, починаючи з 17.07.2020 року, що станом на 04.03.2021 року становить 231 календарний день. Таким чином, розмір оплати за затримку розрахунку при звільненні становить: 1061, 20 грн. х 231 = 245 137, 20 грн. Стверджує, що в зв`язку з незаконними діями відповідача, позивач опинився в скрутному матеріальному становищі, що призвело до моральних страждань, а тому просить відшкодувати моральну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, з 7 червня 2018 року ОСОБА_4 працював на посаді в.о. головного інженера в Львівському казенному експериментальному підприємстві засобів пересування і протезування та наказом №17 за угодою сторін був звільнений з роботи 17 липня 2020 року на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.5-6).

З довідки про доходи, виданої позивачу 21 липня 2020 року вбачається, що останньому нараховано 113 427,85 грн. заробітної плати за період з лютого 2020 року по липень 2020 року. (а.с.7).

Як вбачається з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 , позивачу, станом на 11.11.2020 року нараховано розрахункових на загальну суму 119 721,17 грн. (а.с.33-35).

Відповідно до довідки про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 21.07.2020 року, заробітна плата ОСОБА_2 на яку нараховано єдиний внесок та/або страхові внески становить 138,326 65 грн. (а.с.76).

Також, судовим наказом, виданим Залізничним районним судом м. Львова від 6 жовтня 2020 року у справі №462/5570/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з Львівського казенного експерементального підприємства засобів пересування і протезування нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, відповідно до ст. 160, 161, 167, 168 ЦПК України, ст. 94, 115 КЗпП України, стягнуто із Львівського казенного експерементального підприємства засобів пересування і протезування, яке знаходиться за адресою: 79052, м. Львів, вул. Рудненська, 10, , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , ІПН НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 113 427 (сто тринадцять тисяч чотириста двадцять сім) гривень 85 коп. заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зважаючи на те, що Залізничним районним судом м. Львова 6 жовтня 2020 року видано судовий наказ про стягнення заборгованості по заробітній платі позивача на суму 113427,85 грн., частина з яких не виплачена (тобто судове рішення не виконане в повному обсязі) та у зв`язку з чим заявлено даний позов в частині вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 5958,17 грн. повторно, провадження у даній справі в частині вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати слід закрити, оскільки існує судовий наказ, який набрав законної сили за тими ж вимогами.

Що стосується вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні то слід вказати наступне.

Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судовим наказом, виданим Залізничним районним судом м. Львова від 6 жовтня 2020 року стягнуто із Львівського казенного експерементального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_6 113427,85 грн. заборгованості по заробітній платі та таким судовим рішенням відповідно встановлено розмір заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 113427,85 грн., на підставі довідки про заборгованість, яку подано позивачем. Така обставина не підлягає повторному доведенню та встановленню у даній справі.

Однак, як наведено позивачем у позові та апеляційній скарзі, вбачається із матеріалів справи та відповідачем не оспорювалося та не спростовано позивачу із заборгованої суми виплачено лише 109980,81 грн., відтак вказане судове рішення не виконано в повному обсязі, тобто у відповідача є борг по заробітній платі у розмірі 3447,04 грн. перед позивачем, відтак позивач має право на компенсацію в порядку ст. 117 КЗпП України.

Однак зважаючи на те, що позивач просив стягнути з відповідача 5958,17 грн. заборгованості по заробітній платі, натомість фактично заборгованість по заробітній платі становить 3447,04 грн., відтак розмір відшкодування за час затримки визначається судом в порядку ст. 117 КЗпП України, про що вказано вище.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що слід стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 20.07.2020 року по 01.12.2022 року в розмірі 3447,04 грн., тобто суму середнього заробітку у розмірі самої суми боргу.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано жодного доказу, які б давали підстави вважати про спричинення йому відповідачем моральних страждань, не обґрунтовано в чому така шкода полягає. У зв`язку з вказаним у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та таку слід задовольнити частково.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати.

Провадження у справі в частині вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати слід закрити. В решті позовних вимог слід відповідно ухвалити нове рішення, яким позов в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 20.07.2020 року по 01.12.2022 року в розмірі 3447,04 грн. В задоволенні решти позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 червня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування в частині вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати закрити.

В решті позовних вимог ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Львівського казенного експериментального підприємства засобів пересування і протезування на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 20.07.2020 року по 01.12.2022 року в розмірі 3447,04 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 07 лютого 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра