БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/4/23
Справа № 356/300/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2023 Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Капшученко І. О.

за участю секретарів Падун А. М., Харченко Ж. В., Гонтар Н. І., Бейгул Л.М.,

Бабінець Н.Г., Баранько А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Діни Іванівни, Сарненської районної державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувася до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Діни Іванівни, Сарненської районної державної нотаріальної контори та просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 31.05.2012 посвідчений приватним нотаріусом Сарненського нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Діною Іванівною, зареєстрований в реєстрі №480. Позовна заява, з урахуванням уточнень, обґрунтована тим, що постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2019, залишеною без змін постановою Верховного суду від 15.01.2019, рішення Березанського міського суду від 02.07.2018 скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Сарненського нотаріального округу Овдіюк Діни Іванівни, Сарненської державної нотаріальної контори, про визнання права власності відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном задоволено. 17.02.2009 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 уклали шлюб та проживали у будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 з 2006 року, та після смерті ОСОБА_5 прийняв спадщину, проживав у ньому вже з новою дружиною та їх трьома дітьми. Заповіт ОСОБА_5 посвідчений 31.05.2012 приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д.І. зареєстровний у реєстрі №480 складений на користь дочки ОСОБА_3 є недійсним, так як складений особою, яка внаслідок своєї хвороби не могла ні прочитати, ні підписати заповіт, тому що з 2010 року була хвора і перебувала на обліку в Рівненському обласному онкологічному диспансері, у квітні 2012 госпіталізована до Сарненської районної лікарні, де проходила медикаментозне лікування, що значно вливало на її свідомість, де не зверталась до головного лікаря посвідчити заповіт. Оспорюваний заповіт складений і посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д.І. без участі свідків, відтак є недійсним.

ОСОБА_3 подала заяву у якій просила застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що факт, проживання позивача з спадкодавцем на момент смерті останньої не тягне за собою юридичних наслідків у виді прийняття спадщини, передбачених ст.1268 ЦК України, та ОСОБА_1 не набув права на спадкування згідно ст.1223 ЦК України; позовна давність спливла 31.05.2015 (Т.2а.с.142).

У відзиві відповідач, приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Діна Іванівна, просила відмовити у задоволенні позову посилаючись те, що позивач невірно трактує положення ст. 1252 ЦК України; свідків нотаріус може залучити лише за бажанням відповідача та у разі неможливості прочитати текст заповіту, в інших випадках незалежно від обставин за яких складається заповіт, нотаріус не має права залучати свідків, оскільки порушує таємницю вчинення нотаріальних дій, передбачену законом. Також просила застосувати строки позовної давності, з огляду на те, що позивач був обізнаний про існування оспорюваного заповіту ще у 2015 році, в межах справи № 356/604/15-ц (ухвала про відкриття провадження від 24.07.2015), посилалась також на ст.ст. 256-258, 267 ЦК України (Т.2 а.с.127-131).

На виконання вимог ухвали суду від 05.11.2020 від ОСОБА_1 надійшла заява в порядку ст. 93 ЦПК України, в якій останній надав відповіді на поставлені запитання відповідача Приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д.І., про те, що про існування оспорюваного заповіту від 31.05.2012, йому стало відомо у жовтні- листопаді 2017 року після проведення почеркознавчої експертизи №8-4/1199 від 19.09.2017, у цей же період і ознайомився з ним і отримав копію (Т. 2а. с.222).

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 04.09.2020 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

23.02.2021 за клопотанням представника позивача по справі судом призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та провадження у справі зупинено.

03.02.2022 до суду надійшов висновок експерта № 53-ц від 24.11.2021.

04.02.2022 ухвалою суду провадження в цивільній справі поновлено.

Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 15.06.2022 підготовче провадження в справі закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , у судовому засіданні був допитаний у якості свідка за клопотанням його представника. ОСОБА_6 повідомив, що померла ОСОБА_5 його колишньою дружиною, з якою він познайомився, коли вони працювали разом в Москві. В 2006 році вони разом купили хату та добудовували її. В 2010 році ОСОБА_5 захворіла. ОСОБА_1 працював та лікував її. В спірному будинку проживав він, дружина ОСОБА_5 та її матір, ще приїжджав син з невісткою. Коли стан дружини погіршився, її поклали в лікарню, про що він дізнався 24.05.2012. Після цього приїжджав до неї в лікарню 26-27.05.2012, останній раз 31.05.2012. Дружина була нерухома, не впізнавала його, проте вони з нею трохи говорили. Там дружина пробула 2-3 місяці перед смертю. Про наявність заповіту дізнався лише під час розгляду судом справи. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні була допитана як свідок, за клопотанням її представника. ОСОБА_3 пояснила, що є донькою померлої ОСОБА_5 . ОСОБА_1 знає, ніяких відносин з ним не підтримує. Відзначила, що мама шкодувала про відносини з ОСОБА_1 , він її ображав та бив. З ними разом також проживала її бабуся матір ОСОБА_5 , а також рідний брат з дружиною, яких він також ображав. В кінці 2009 року на початку 2010 року матір захворіла. Ще проживаючи в м. Березань, мати просилась додому в с. Чудель. З м. Березань вона поїхала в 2012 році, спочатку до родичів в м. Сарни, де лікувалась, а потім після лікарні в рідну хату в с. Чудель. Повідомила, що день складання заповіту 31.05.2012 пам`ятає та наголосила, що матір сама попросила запросити їй нотаріуса. ОСОБА_3 була присутньою при складанні заповіту та зазначила, що нотаріус роз`яснив матері зміст заповіту, її права, вона розуміла, що підписувала. Наголосила на тому, що в мами не було ніяких сумнівів щодо складання заповіту на її ім`я. Окрім відповідача, в матері було ще двоє дітей донька та син. Проте син на той час перебував за кордоном, а інша донька збиралась виїхати за кордон до чоловіка, тому було вирішено залишити все майно ОСОБА_3 . До самої смерті матір була в свідомості та при пам`яті. Сумніву у волевиявлені матері не було; позивач на той час вже мав стосунки з іншою жінкою з якою з часом і одружився.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав позицію відповідача, вказавши на безпідставність та необґрунтованість позову.

Відповідачі приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д. І. та Сарненська районна державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у відзиві приватний нотаріус Овдіюк Д. І., а представник відповідача Сарненської районної державної нотаріальної контори в своїх заявах від 30.09.2020, 02.11.2020, 08.12.2020, 18.02.2021, 25.02.2021, 01.07.2022, 13.07.2022, 06.09.2022, 10.11.2022, 08.02.2023 просили проводити розгляд справи за їхньої відсутності (Т.1,а.с.128-131,137,170,210, Т.2, а.с.92,108,204-205,220, Т.3,а.с.12,72,237).

За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суд, врахувавши позицію сторін, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до договору купівлі продажу від 07.04.2006, посвідченого приватним нотаріусом Березанського міського нотаріального округу Київської області, зареєстрованого у реєстрі № 671, ОСОБА_5 придбала домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 (Т2а.с.21).

17.02.2009 між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, що підтверджено постановами Київського апеляційного суду від 30.01.2019 та Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 356/604/15-ц (Т.1,а.с.14-22).

31.05.2012 у заповіті ОСОБА_5 зробила розпорядження на випадок смерті, у якому зазначено, що «все своє майно де б воно не було, з чого б воно не складалось ...заповідаю ОСОБА_3 » складений і посвідчений у лікарні Приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д. І., зареєстрованого у реєстрі №480 (Т.1а.с.23).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Чудельською сільською радою Сарненського району Ровенської області 05.06.1985, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками є ОСОБА_5 , ОСОБА_7 (Т2 а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, згідно свідоцтва про смерть виданого Чудельською сільською радою Сарненського району Рівненської області, від 18.06.2012, актовий запис №16(Т.2а.с.5).

Після смерті ОСОБА_5 Сарненською районною державною нотаріальною конторою 24.10.2012 відкрито спадкову справу № 541/2012 (Т.2,а.с.2-51).

25.10.2012 ОСОБА_3 звернулась до Приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д.І. з заявою про прийняття спадщини (Т.2а.с.4).

У відповідності до свідоцтв про право на спадщину від 14.12.2013, посвідченого Державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовською М.В., зареєстрованих у реєстрі №874,876, ОСОБА_3 отримала у спадщину домоволодіння та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд розташованих у АДРЕСА_2 (Т.2 а.с.45-46).

Як вбачається з матеріалів справи, в липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Сарненської районної державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Овдіюк Д. І. про визнання права власності, в якому просив, зокрема, визнати частково недійним вказане вище свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.12.2013 № 874 (справа № 356/604/15-ц). В межах розгляду даної справи 04.01.2016 ОСОБА_1 також подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним заповіт від 31.05.2012, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д. І., з підстав неналежності підпису заповідачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 30.01.2019, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 15.01.2020, рішення Березанського міського суду Київської області від 02.07.2018 в цивільній справі № 356/604/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Сарненської районної державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Овдіюк Д. І., про визнання права власності, зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном - задоволено частково, виселено ОСОБА_1 з будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в іншій частині зустрічного позову відмовлено (Т.1а.с.7-22)

Згідно з довідкою КП «Рівненський обласний онкологічний диспансер» Рівненської обласної ради від 30.06.2011 № 629, з листопада 2010 року ОСОБА_5 перебувала на «Д» обліку в диспансері (Т.1,а.с.30).

24.05.2012 ОСОБА_5 була госпіталізована до гінекологічного відділення КНП «Сарненська центральна районна лікарня» Сарненської районної ради з діагнозом «Са» шийки матки T2NХMХ, продовження процесу (медична карта стаціонарного хворого № 6491), 01.06.2012 виписана додому для продовження симптоматичної терапії та знеболення (Т.1,а.с.225-237).

Згідно висновку судово - психіатричного експерта №53-ц від 24.12.2021 відповісти на питання поставлені перед експертами, не виявляється можливим через недостатність медичних даних та відсутність показів свідків, які б могли допомогти відтворити клінічну картину захворювання у підекспертної (Т.2а.с.143-145).

Експерт ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що ін`єкції морфіну при лікуванні онкохворих можуть викликати різну реакцію залежно від організму, тому для встановлення психічного стану ОСОБА_5 необхідні були показання медичного персоналу, лікарів, медсестер, які безпосередньо лікували хвору. Окремо наголосив, що при проведенні експертизи у висновку експерта описуються всі надані та досліджені обставини, що містяться в матеріалах цивільної справи.

Експерт ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що під час проведення експертизи експертами було ретельно описано та проаналізовано всі надані на дослідження матеріали, в тому числі, наявні показання свідків. Медична документація, яка була надана для проведення експертизи, детально описувала соматичний стан хворої ОСОБА_5 , проте не містила даних щодо її психічного стану.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працює завідувачем гінекологічного відділення КП «Сарненська ЦРЛ», з сторонами не знайома. В 2012 році ОСОБА_5 була пацієнткою їхнього відділення та отримувала лікування за призначенням. Відзначила, що у їхньому відділенні пацієнти отримують симптоматичне лікування, хворі з важкою онкологією направляються до Рівненського протипухлинного центру. Пояснила, що тяжкий стан захворювання, як у ОСОБА_5 , характеризується скаргами на загальне нездужання, больовий синдром. Хворі потребують постійного нагляду та знеболення. В лікарні стан ОСОБА_5 покращився, проте був важким, але ОСОБА_5 сама себе обслуговувала та могла самостійно ходити по палаті; між поверхами пересуватись допомагав молодший медичний персонал. Для знеболення ОСОБА_5 кололи наркотичні засоби (морфін), рекомендована одноразова доза 10-20 мг, максимальна 50 мг на добу, що не викликає затьмарення свідомості, лише знеболення, через 20-30 хв. біль меншає, ефект зберігається до 6 год. Зазначила, що хвора не була повністю лежача. Окремо наголосила, що ОСОБА_5 була в свідомості. Пояснила, що у випадку, коли виникають сумніви щодо психічного стану хворого, до лікування залучається психіатр, проте у випадку з ОСОБА_5 такої потреби не було.

Від допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які викликались судом для допиту за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 , останній у судовому засіданні відмовився, позивач підтримав позицію свого представника.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або .витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.25 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 визначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1,2 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Стеттею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст.1247 ЦК України.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).

Статтею 1253 ЦК України визначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом 3 частини другої статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно з підпунктів 1.3, 1.7, 1.8, 1.11 пункту 1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 у заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю.

Згідно п. 2 Глави 1 Розділу І Порядку нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу.

Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).

Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.

За частиною 4 статті 207 ЦК, якщо заповідач у зв`язку з хворобою або через фізичну ваду не може підписати заповіт власноручно, за його дорученням текст заповіту у його присутності підписує інша особа.

едодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нікчемний правочин є недійсним через його невідповідність вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Таким чином, на заповіт, як і на будь-який інший правочин, поширюються загальні вимоги щодо їх дійсності, додержання яких є необхідною умовою його чинності.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року справа № 397/1396/19 (провадження № 61-14040 св 20) зазначив, що у статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, у якому відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Зокрема, це має місце при підтвердженні доказами наявності таких загальних підстав для визнання правочину недійсним як складення заповіту недієздатною особою або особою, яка в момент його складення не усвідомлювала й не могла усвідомлювати значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, складення заповіту під впливом насильства.

Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Таким чином, особа під час складення заповіту перебуває у стані «фактичної недієздатності».

При цьому слід врахувати, що в контексті ч. 1 ст. 225 ЦК заповідач має страждати тяжким психічним розладом, а не будь-якою іншою хворобою. Сама собою обставина, що заповіт складений у період, коли заповідач систематично хворів, перебував у нестабільному стані здоров`я, не міг себе самостійно обслуговувати, не є підставою для висновку про те, що особа страждала таким розладом здоров`я, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив його можливості вільно і свідомо висловити свою волю.

Отже, закон не пов`язує наявність хвороби із нездатністю особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Перебування заповідача у хворобливому, навіть тяжкому стані, не є безумовною підставою для визнання заповіту недійсним.

З копії оспорюваного заповіту 31.05.2012 вбачається, що він підписаний особисто ОСОБА_5 та на ньому міститься напис: «заповіт мною вголос прочитано» у зв`язку з хворобою заповідача заповіт складено та посвідчено приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Овдіюк Д. І. у лікарні за адресою: м. Сарни, вул. Ярослава Мудрого, 3, особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

Як вбачається з досліджених судом доказів, а також показань свідка ОСОБА_10 та відповідача ОСОБА_3 , заповідач ОСОБА_5 перебувала у свідомості, пересувалася, доказів того, що самопочуття і розлад здоров`я ОСОБА_5 був такий, що вона втратила можливість самостійно писати, читати, проставляти підпис на документах, та стан впливав на її абсолютну неспроможність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив її можливості вільно і свідомо висловити свою волю при складанні оспорюваного заповіту, суду не надано, відповідні обставини не встановлено.

Обставини, з якими частина 1 статті 1257 ЦК України пов`язує нікчемність заповіту, відсутні, оскільки заповіт є таким, що складений, підписаний дієздатною ОСОБА_5 як особою, яка мала на це право, заповіт є таким, що складений з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення.

Окрім того, суду не надано доказів того, що волевиявлення ОСОБА_5 на складання заповіту на користь дочки ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Закон вимагає обов`язкової присутності свідків, лише, якщо заповіт підпадає під регулювання норм абз. 3 ч. 2 ст. 1248 ЦК України та ст.1252 ЦК України. В усіх інших випадках залучення свідків не є обов`язковим, і здійснюється лише на вимогу заповідача (ч. 1 ст. 1253 ЦК України).

Суд відмічає, що ОСОБА_1 не був присутнім безпосередньо при складанні заповіту о 15 год. 40 хв. 31.05.2012, тому його показання не можуть бути належним доказом на підтвердження психічного стану ОСОБА_5 саме в момент вчинення правочину.

Посилання позивача на посвідчення оспорюваного заповіту без участі свідків суд відхиляє як безпідставні та необґрунтовані.

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Здійснення права на заповіт не пов`язується законом з місцем проживання та перебування заповідача (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оскільки оспорюваний заповіт складений у письмовій формі, містить місце та дату його складення, прізвище, ім`я та по батькові спадкодавця, дату та місце її народження, а також прізвище, ім`я та по батькові спадкоємця заповіт складений і посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Овдіюк Д. І., у тексті заповіту вказано, що особу заповідача встановлено та її дієздатність нотаріусом перевірено, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 чт. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, позивач посилається на те, що останньому стало відомо про наявність оспорюваного заповіту від 31.05.2012 у жовтні - листопаді 2017 року, тоді як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у липні 2015 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Сарненської районної державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Овдіюк Д. І. про визнання права власності, в якому просив, зокрема, визнати частково недійним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.12.2013 № 874 (справа № 356/604/15-ц). В межах розгляду даної справи 04.01.2016 ОСОБА_1 також подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати недійсним заповіт від 31.05.2012, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Д. І., з підстав неналежності підпису заповідачу.

Вказане свідчить про те, що позивач звернувся до суду із даним позовом (26.05.2020) після закінчення строку позовної давності.

У той же час, суд відмічає, що щодо заяв про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Вказані висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц.

Оскільки за результатом розгляду справи суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача, у зв`язку з чим в задоволенні позову було відмовлено, позовна давність застосуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 12-13, 79-81, 89, 128, 211, 223, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Рівненської області Овдіюк Діни Іванівни, Сарненської районної державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 20.02.2023.

Суддя І. О. Капшученко