П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 жовтня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Джуга С.Д.,

з участю секретаря: Сливка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 308/12287/20 (Головуючий: Придачук О.А.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження, у якому зазначав, що 07 березня 2013 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 у муніципалітеті Теннер, м. Теннер Королівсьва Данія, актовий запис № 13231. У процесі чергових спроб розв`язати їхні сімейні та побутові проблеми, дружина звернула його увагу на те, що у випадку розірвання їхнього шлюбу буде вимагати від нього кошти на утримання нібито-то двох їхніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Однак, ОСОБА_4 не є біологічною донькою позивача. У 2013 році після укладання шлюбу з ОСОБА_3 матір`ю ОСОБА_4 , з метою спрощення процедури реєстрації, оформлення документів на проживання, навчання у Німеччині, куди після одруження переїхали до нього його дружина та донька, враховуючи неодноразові прохання дружини, позивач погодився на зміну прізвища ОСОБА_4 з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . 16 березня 2013 року, подаючи заяву в органи РАЦС він бажав і усвідомлював, що дитині ОСОБА_8 буде змінено прізвище на ОСОБА_7 . Вважати себе батьком цієї дитини позивач не бажав і наміру не мав. Зазначає, що він не володіє українською мовою, не розуміє її та не може читати українською. Підписуючи документи в органах РАЦСу, позивач не розумів змісту заяви, яку підписував. Переклад документів йому ніхто не робив. У той же час позивач був переконаний, що з його згоди відбувається зміна прізвища ОСОБА_9 на ОСОБА_10 . Про це позивачу казала його дружина і на той момент у нього не було підстав у цьому сумніватися. Про те, що ОСОБА_4 юридично є його донькою і це відображено у її свідоцтві про народження він дізнався кілька місяців тому. Про це позивача повідомила його дружина, яка і вручила йому копію свідоцтва. Зазначає, що дитина ніколи не називала його батьком, і позивач ніколи теж не називав її донькою і між ними не існували відносини батька і доньки. Позивач посилається на те, що оскільки визнання батьківства є волевиявленням особи, то воно може бути оскаржене при наявності вад волі цієї особи, наприклад, коли визнання батьківства було здійснене під впливом обману, помилки чи загроз. Вказує, що при поданні спільної заяви до органів РАЦС його волевиявлення було направлено виключно на зміну прізвища дитини з тим, щоб полегшити її переїзд та перебування у Німеччині. В той же час його дружина діяла недобросовісно, маючи намір добитися запису його батьком своєї доньки, вона обманула його щодо змісту заяви, яку вони підписували в органах РАЦС. Позивач довіряв дружині та працівнику органу РАЦС та вважав, що підписує документ лише про зміну прізвища дитини. Скориставшись його незнанням української мови, позивачу фактично надали на підпис заяву про визнання батьківства. Таким чином, запис його батьком дитини відбувся з порушенням волі позивача, в момент державної реєстрації народження дитини мали місце обставини, які засвідчують відсутність вільної згоди на таку реєстрацію.

Посилаючись на вказані обставини просив визнати недійсною заяву ОСОБА_1 про визнання батьківства від 16 березня 2013 року відносно ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та виключити із актового запису № 253 відомості про ОСОБА_1 , громадянина Німеччини як батька дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Холмогорова Л.В. подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки позивач, як іноземець (не володіє державною мовою) не розумів правових (юридичних) наслідків підписання заяви про визнання батьківства (внаслідок помилки), не знає законодавства України, а усвідомлював лише факт присвоєння (зміни) прізвища. Позивач не є біологічним батьком дитини, він бажає, щоб його дані були виключені із актового запису про народження дитини. Відповідачка особисто підтверджує, що ОСОБА_1 не є батьком дитини ОСОБА_4 і у зв`язку з цим, можна дійти висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі за відсутності кровного споріднення між дитиною і позивачем.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , даних ним у присутності перекладача російської мови ОСОБА_12 та його адвоката Холмогорової Л.В., які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ОСОБА_13 адвоката Ковальчук О.В., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Представник Ужгородського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить довідка про доставку електронного листа і їх неявка не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 22.03.2013 року № 8 вбачається, що 22.03.2013 року до актового запису № 253 від 28.02.2007 року складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області стосовно ОСОБА_10 внесено зміни на підставі заяви про визнання батьківства № 32/06.2-48 від 16 березня 2013 року, а саме у відомостях про дитину: прізвище ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7 , у відомостях про батька: щодо прізвища: ОСОБА_6 змінено на ОСОБА_7 , щодо імені: ОСОБА_14 на ОСОБА_14 , щодо по батькові: ОСОБА_15 змінено на інформація видалена, щодо громадянства: інформація відсутня змінено на громадянин Німеччини, щодо місця проживання: інформація відсутня змінено на ОСОБА_16 . Також відомості у графі державна реєстрація народження проводиться відповідно до ч.1 ст. 135 СК України змінено на відповідно до ст. 126 СК України.

Пунктом 1.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 передбачено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством.

Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. У загальному випадку воно може відбуватися за добровільним порядком, на підставі ст. 126 СК України, яка передбачає, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Суть заяви жінки і чоловіка полягає в тому, що чоловік добровільно виявляє свою волю щодо визначення себе батьком зазначеної у заяві дитини. Мати дитини дає на це свою згоду. При цьому кровна спорідненість між батьком та дитиною не встановлюється і закон цього не вимагає. Заява про визнання батьківства жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, подається у письмовій формі. Вона може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану як до, так і після народження дитини.

Відповідно до положень ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Аналіз положень статті 136 СК України дає підстави для висновку, що в судовому порядку батьківство (материнство) може бути оспорено як у випадках, коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб, так і тоді, коли батьками дитини при реєстрації встановлення батьківства на підставі спільної заяви батька й матері дитини записано осіб, які в шлюбі не перебувають. Однак у будь-якому разі не можуть бути задоволені вимоги про оспорювання свого батьківства, пред`явлені особою, записаною батьком за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що фактично вона не є батьком цієї дитини.

Матеріалами справи стверджується, що дитина ОСОБА_10 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Ужгород Закарпатської області і ІНФОРМАЦІЯ_4 між матір`ю дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстровано шлюб у муніципалітеті Теннер, м. Теннер Королівсьва Данія, актовий запис № 13231. На момент народження дитини ОСОБА_10 сторони взагалі не були знайомі між собою і ОСОБА_1 знав про те, що дитина не є його біологічною донькою, про що зазначав безпосередньо у позовній заяві та у своїх поясненнях.

Із перекладеного з німецької мови, листа відділу "дітей , молоді і сім`ї" мерії м. Кауфбойрена від 12.05.2021 року ОСОБА_1 29 квітня 2013 року подав документи для нового розрахунку аліментів, яку він сплачує на його другу дитину, серед яких знаходилося свідоцтво про народження ОСОБА_4 з датою видачі 22 березня 2013 року, де у полі «батько» записано ОСОБА_1 . Посадова особа мерії у листі зазначає, що у проведеному нею розрахунку від 29 квітня 2013 року ОСОБА_1 вказаний у якості батька ОСОБА_4 і такий був направлений ОСОБА_17 , проте батьківство ОСОБА_4 не оспорював. У цьому листі також зазначається , що пан ОСОБА_7 доручив працедавцю ввести стосовно неоподаткованого мінімуму доходів батьків для забезпечення дітей коефіцієнт 2,5 (станом на 2017 рік) і у цьому випадку він також розглядав ОСОБА_4 у якості його дитини.

01 квітня 2013 року перебуваючи у ОСОБА_18 разом зі своєю дружиною зареєстрували дитину ОСОБА_10 до дитячого садка, у графі «відомості про батьків дитини» зазначено, що батьком ОСОБА_10 зазначений ОСОБА_1 .

У листі Відділу управління нерухомості Мерії м. Кауфбойрена зазначається, що ОСОБА_1 під час купування земельної ділянки отримав виплату на допомогу і розвиток сім`ї на двох дітей на загальну суму 10 000 Євро і суму допомоги потрібно повернути Мерії м. Кауфбойрена, якщо ОСОБА_1 не переїде до нового збудованого ним будинку разом зі своїми дітьми протягом двох років з дати підписання договору купівлі-продажу.

З дослідженого у суді першої інстанції листа сімейної каси Федеральне агентство з працевлаштування) від 28.07.2016 року, ОСОБА_1 26.07.2016 року звертався із заявою про отримання допомоги на дітей, для дитини на ім`я ОСОБА_5 , з місяця її народження, за результатом розгляду якої встановлено оплату допомоги на дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Суд перпшоїх інстанції при розгляді даної справи врахував, що вищезазначені заяви подавалися у державні органи Німеччини, громадянином якої є ОСОБА_1 та відповідне листування здійснювалося німецькою мовою при поданні свідоцтва про народження дитини ОСОБА_10 , для засвідчення права отримання допомоги чи права вчиняти дії щодо дитини, позивачу було достеменно відомо про те, що у свідоцтві він зазначений батьком дитини. Однак, лише через сім років позивач став стверджувати про те, що його обманом змусили підписати заяву про визнання батьківства відносно дитини ОСОБА_10 , яке відбулося у 2013 році, а в суд із позовом звернувся лише 20.11.2020 року, що свідчить про надуманість таких тверджень позивача.

Крім того, суд позбавлений був можливості безпосередньо дослідити в судовому засіданні спільно подану ОСОБА_2 та ОСОБА_13 до ВРАЦС заяву про визнання батьківства № 32/06.2-48 від 16.03.2013 року, оскільки відповідно до листа начальника ВДРАЦС у місті Ужгороді № 1355/24.15-25 від 10.11.2022 року зазначена заява та додані до неї документи у зв`язку із закінченням строку зберігання таких (відповідно до наказу МЮ України № 2804/5 від 30.12.2013 року) знищена.

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша та друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, які безпосередньо були досліджені у судовому засіданні, мотиви їх прийняття та відхилення відображені у рішенні суду, у їх сукупності, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 жовтня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой