Справа № 495/535/23
Номер провадження 2/495/326/2023
25 вересня 2023 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючої судді Анісімової Н.Д.,
при секретарі судового засідання Коліниченко Н.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд -
19.01.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (далі Позивач, ТОВ «ФК «Укрфінстандарт») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3/3272477 від 06.07.2020 року на загальну суму 33 912,14 грн., а також стягнення суми судових витрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.07.2020 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі АТ «Креді Агріколь Банк»), ОСОБА_1 /відповідачем/ та Приватним акціонерним товариством «МетЛайф» (далі ПАТ «МетЛайф») було укладено комплексний договір № 3/3272477, за умовами якого відповідачу надано кредит у сумі 23 614,91 грн. на споживчі потреби до 21.11.2024 року, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя.
06.07.2020 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2020, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах.
12.02.2021року між АТ «Креді Агріколь Банк» та позивачем укладено реєстр прав вимог до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2020, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним між відповідачем та ПАТ «Креді Агріколь Банк», перейшло до позивача.
Згідно з п. 1.2. Договору кредит наданий позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу.
Відповідно до виписки з рахунку за період з 22.11.2019 року по 06.05.2021 року перераховано кошти в сумі 2 714,91 грн. отримувач Металайф, ПРАТ, та 20 900,00 грн., отримувач ОСОБА_2 загальна сума 23 614,91 грн.
Відповідно до п. 1.1. Комплексного договору встановлено, що кредит у сумі 23 614,91 грн. надається позичальникові з 22.11.2019 року по 21.11.2024 року. Позичальник сплачує платежі за кредитом щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту як день повернення кредиту. Повернення кредиту здійснюється у валюті кредиту.
Пунктом 1.2. Комплексного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування.
Відсотки за користування кредитом відповідно до п. 1.3.1. Комплексного договору підлягають сплаті позичальником щомісячно, в розмірі 15.00 % річних (фіксована процентна ставка) починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за договором. Фактично до дня відступлення права вимоги від банку до позивача, оскільки позивач не нараховує відсотки.
Комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до п. 1.3.2. щомісячно в розмірі 2.30 % у місяць від суми кредиту зазначеної в п. 1.1. договору. Позивач не нараховує комісію з дати набуття права вимоги.
Станом на 10.01.2023 року відповідачем належним чином не виконуються взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати щомісячних внесків за кредитом та наявної заборгованості за кредитом.
Згідно з реєстром прав вимог від 12.02.2021 року до договору № І-2020 від 06.07.2020, сума заборгованості станом на дату відступлення прав вимоги становить 25 012,60 грн., що складається з:
заборгованості по тілу кредиту 20 046,15 грн.;
заборгованості за відсотками 2 250,75 грн.;
заборгованості за комісією 2 715,70и грн.;
заборгованості за пенею 0,00 грн.
Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено обмеження зі сплати пені, а саме: у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно з умовами договору на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу.
Згідно з наведеним в додатку 1 до позовної заяви розрахунком інфляційне збільшення становить 7 7324,82 грн., пеня (не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу) 1 574,72 грн.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором № 3/3272477 від 22.11.2019 року у розмірі 33 912,14 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.01.2023 року відкрито провадження у вказаній справі; постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження: призначено судове засідання.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов просив задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином (направлення судових повісток за місцем реєстрації, оголошенням про виклик особи). Про причини неявки відповідач суду не повідомив. Заява про відкладення розгляду справи та відзив із запереченнями на позов до суду не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, враховуючи повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.
22.11.2019 року відповідач уклав з АТ «Креді Агріколь Банк» комплексний договір № 3/3272/477, відповідно до п.1.1. і 1.2. якого банк надав йому на споживчі потреби, в тому числі на сплату страхового платежу за договором страхування життя, кредит в сумі 23 614,91 грн. строком на 60 місяців з 22.11.2019 року по 21.11.2024 року включно, погашення якого відповідач зобов`язувався здійснювати внесенням платежів щомісячно в число місяця, визначене графіком платежів по кредиту (додаток №1 до договору).
Відповідно до підпункту 1.3.1. пункту 1.3. комплексного кредитного договору № 3/3272/477 за користування кредитом відповідач сплачує банку проценти щомісячно в розмірі 15,00 % річних, а відповідно до пункту 1.3.2. вона щомісячно сплачує банку комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в 1.1. договору.
Згідно із додатком №1 до комплексного кредитного договору № 3/3272/477 погашення кредиту, нарахованих відсотків і комісії мало здійснюватися 22 числа кожного місяця, а останній платіж мав бути здійснений 21.11.2024 року.
Відповідно до виписки з рахунку за період з 22.11.2019 року по 06.05.2021 року перераховано кошти в сумі 20 900,00 грн., отримувач ОСОБА_2 /відповідач/.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
06.07.2020 між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № І-2020, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах.
Відповідно до витягу з Реєстру прав вимог (боржників) від 12.02.2021 року Договору № І-2020 від 06.07.2020 за договором № 3/3272477 від 22.11.2019, що укладений між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем, за боржником - ОСОБА_1 рахується заборгованість за вказаним кредитним договором на день підписання сторонами Реєстру прав вимоги, яка становить 25 012,60 грн., з яких: 20 046,15 грн. - заборгованість за основним боргом; 2 250,75 грн. - заборгованість за відсотками; 2 715,70 грн. - заборгованість за комісіями; 0,00 грн. - заборгованість за пенею.
15.02.2021 року ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» надіслало ОСОБА_1 /відповідачу/ вимогу про сплату заборгованості за договором № 3/3272477 від 22.11.2019 року, у якій повідомило останнього про укладення між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» договору про відступлення права вимоги № І-2020 та заявило вимогу про сплату відповідачем за кредитним договором № 3/3272477 від 22.11.2019 року заборгованості у сумі 25 012,60 грн., що утворилася станом на 15.02.2021 року.
Також, позивачем 09.02.2022 року було надіслано на адресу місця проживання відповідача досудову вимогу про сплату заборгованості за договором № 3/3272477 від 22.11.2019 року, яка станом на 09.02.2022 складає 25 012,60 грн., відповідачу надано строк до 18.03.2022 року для добровільно сплатити заборгованість.
Договір відступлення права вимоги, укладений 06.07.2020 року між ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» та АТ «Креді Агріколь Банк», є дійсним та чинним, відомості про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні.
При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.
Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред`явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.
Отже, суд вважає підставним і обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача 20 043, 15 грн. заборгованості по тілу кредиту і 2 250,75 грн. заборгованості по відсотках.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з нарахованої комісії, то суд вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Підпунктом 1.3.2. пункту 1.3. Комплексного договору № 3/3272477 встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,30 % у місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. цього договору. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування Позичальника (як усне, так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.
Відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.
Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Вказані норми законодавства дають підстави для висновку, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.
З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.
Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження №14-53цс21).
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за інфляційними витратами та пенею, суд зауважує наступне.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Так, Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Зважаючи на вказане вище, відсутні підстави для стягнення з відповідача інфляційних витрат та пені за період з 24.02.2022 року по 10.01.2023 року, оскільки у цей період позичальник звільнений від відповідальності у відповідності до положень цивільного законодавства, наведених вище.
Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця (згідно з рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у Листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97 р). Оскільки сума, з якої відбувається індексування, датується 12.02.2021 року, то за правилами проводити розрахунок треба з 01.02.2021 року.
Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період, і становить 111,776 % за період з 01.02.2021 року по 01.02.2022 року (101,00% х101,70% х100,70% х101,30% х100,20% х100,10% х99,80% х101,20% х100,90% х100,80% х100,60% х101,30% х101,60% = 111,776 %).
Розмір інфляційних втрат за період з 12.02.2021 року по 23.02.2023 року становить 2 360,63 грн., який розрахований наступним чином 20 046,15 грн. (сума боргу) х 111,776 % (індекс інфляції) / 100 % - 20 046,15 грн. (сума боргу) = 2 360,63 грн.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За порушення строків виконання грошового зобов`язання, кредитор має право застосовувати фінансові санкції, зокрема нараховувати пеню у розмірі, встановленому у договорі.
Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено обмеження зі сплати пені, а саме: у разі прострочення строку сплати поточної заборгованості за кредитом, процентами, комісійною винагородою згідно з умовами договору на суму простроченого платежу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу.
Отже, формула розрахунку суми стягнення за пенею виглядає наступним чином: сума боргу х подвійну облікову ставку НБУ / 100% х кількість днів у відповідному періоді / кількість днів у році.
Суд погоджується з наведеним позивачем розрахунком заборгованості за пенею у період з 12.02.2021 року по 20.01.2022 року, що у загальному складає 2 941,02 грн. За період з 21.01.2022 року по 23.02.2022 року розрахунок пені виглядатиме наступним чином: 20 046,15 грн. (сума боргу) х 20,00% (10,00 % х 2 (подвійна облікова ставка НБУ)) / 100% х 34 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 373,46 грн. Отже, остаточна заборгованість відповідача перед позивачем за нарахованою пенею становить 3 314,48 грн. Але згідно з п. 3.1. Комплексного договору пеня нараховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше ніж 15 % від суми простроченого платежу. Отже, остаточно за нарахованою пенею має бути стягнено суму у розмірі 497,17 грн. (3 314,48 х 0,15 = 497,17 грн.).
Виходячи з наведеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та пені такою, що підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Отже, всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги були заявлені позивачем на суму 33 912,14 грн., а задоволено на суму 25 154,70 грн. (74,18 %), то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в сумі 1 990,99 грн. (2684,00 грн. х 74,18 % / 100 = 1 990,99 грн.), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 25.09.2023 року.
Суддя Н.Д. Анісімова