Ухвала

22 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 472/5/22

провадження № 61-41св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2022 року у складі судді Тустановського А. О. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 липня 2022 року у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

Позов обґрунтований тим, що він працює стрільцем 4-го розряду стрілецької команди з охорони вантажів і об`єктів виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Одеська залізниця» AT «Укрзалізниця».

Наказом від 17 грудня 2021 року № НФН-02/041 ОСОБА_1 з 18 грудня

2021 року відсторонено від роботи на час відсутності щеплення проти COVID -19 без збереження заробітної плати.

Позивач вважає наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки

в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно - правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено

у статті 8 Конституції України.

Наказ від 17 грудня 2021 року № НФН-02/041 винесено на підставі статті 46

КЗпП України, статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку професій», виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, але жодної підстави для відсторонення позивача від виконання роботи в цьому наказі не зазначено.

В оспорюваному наказі відповідач посилається на пункт 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, яким передбачено, що керівникам слід забезпечити відсторонення від роботи працівників, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком за наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, але не може будь-яким чином змінити процедуру відсторонення, визначену пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки ця постанова Кабінету Міністрів України є підзаконним нормативним актом, тобто має нижчу силу і не може змінювати правове регулювання визначене законом.

Враховуючи відсутність в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи, він однозначно

є безпідставним, незаконним та підлягає скасуванню.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив визнати незаконним наказ

від 17 грудня 2021 року № 02/041 про відсторонення його від роботи, стягнути

з відповідача на свою користь середній заробіток за час відсторонення від роботи в розмірі 1 649,92 грн за кожен робочий день вимушеного прогулу починаючи

з 18 грудня 2021 року до дня фактичного допуску до виконання посадових

обов`язків, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи в межах платежу за один місяць.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач є працівником підприємства включеного до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, тому працівники АТ «Укрзалізниця» підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а оскільки позивач не пройшов обов`язкове профілактичне щеплення проти Covid-19 та не має протипоказань до вакцинації, керівник відповідача був зобов`язаний відсторонити позивача від роботи.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення, рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області

від 17 березня 2022 року- без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки обов`язковість щеплень є втручанням

у право особи на повагу до приватного життя, яке гарантоване статтею 8 Конвенції, але таке втручання є виправданим з огляду на потребу охорони громадського здоров`я інших осіб, для попередження поширення серед населення захворювання, яке належить до особливо небезпечної інфекційної хвороби, тому право позивача на працю тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач не вакцинувався проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, що є обов`язковим, та не надав медичну довідку належної форми про абсолютні протипоказання для вакцинації.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 липня 2022 року, в якій просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судового рішення є пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання

застосування норми права у подібних правовідносинах). Зокрема, заявник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме: статті 46 КЗпП України; пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення»; статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» в частині відсторонення працівника від роботи

у разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 13 липня 2022 року призначити до судового розгляду

на 08 березня 2023 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний