Справа № 278/894/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Представник Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області звернувся до суду із вище вказаним позовом, який обґрунтований тим, що відповідач є громадянкою російської федерації та їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: :02:002:0317, площею 0,1811 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Вказану земельну ділянку відповідач набула на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.01.2004 року серії ЖТ № 023139 та протягом року не виконала покладеного на неї законодавством України обов`язку щодо відчуження земельної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи, що отримана відповідачем у власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства нею добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку, право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду.

На підставі вище викладеного та з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 37), яка прийнята судом 12.06.2023 року (а.с. 40), представник позивача просить припинити право власності громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0317 площею 0,1811 га для ведення особистого селянського господарства, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.09.2017 року за індексним номером 37228744, шляхом конфіскації даної земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Ухвалою суду від 04.04.2023 року (а.с. 28-29) клопотання представника позивача ОСОБА_2 про відстрочення сплати судового збору задоволено; відстрочено Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області (юридична адреса: місто Житомир, вул. Довженка, 45, ), сплату судового збору до початку судового розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 12.07.2023 року відстрочено Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області (юридична адреса: місто Житомир, вул. Довженка, 45, код ЄДРПОУ 39765513) сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 50).

У судове засідання сторони не з`явились.

Представником позивача подано клопотання про розгляд справи без його участі; просить визнати причини щодо сплати судового збору під час прийняття судового рішення поважними; позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 43).

Відповідач про розгляд справи повідомлялась належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 33, 36, 42, 52), оскільки можливість надання доручення про вручення документів та виклик відповідача в судове засідання в порядку міжнародної правової допомоги відсутня внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України. Відзив на позовну заяву, будь-які клопотання чи заяви від відповідача не надходили.

Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № 319949154 від 11.01.2023 року (а.с. 5) вбачається, що ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 023139, виданого 01.01.2004 року Житомирським районним відділом земельних ресурсів та заяви про поділ, серія та номер: 509, посвідченої приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л. (а.с. 7), є власником земельної ділянки площею 0,1811 га з кадастровим номером :02:002:0317, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с. Кам`янка; дата державної реєстрації права власності - 19.09.2017 р.

Зазначене також вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-023 від 19.01.2023 року (а.с. 9-10), однак, з даного витягу вбачається, що дата державної реєстрації спірної земельної ділянки у ДЗК відбулася 11.09.2017 року.

Також із зазначених документів вбачається, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, паспорт серія та № НОМЕР_1 , виданий 03.03.2005 року Болшевським відділом міліції УВС міста Корольова Московської області.

Між сторонами виник спір з приводу припинення права власності відповідача громадянина іншої держави на земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

При вирішенні спору суд керується нормами Конституції України, Земельного кодексу України та міжнародними актами.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України).

Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4 ст. 145 ЗК України).

Таким органом згідно з чинним законодавством є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Також суд зазначає, що компетентним суб`єктом владних повноважень у даних відносинах є Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Відповідно до п. в абз. 1 ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Суд враховує, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, тобто громадянкою іноземної держави; відтак, вона могла набути земельну ділянку сільськогосподарського призначення, однак мала відчужити її протягом року з моменту набуття.

ОСОБА_1 набула земельну ділянку у власність 19.09.2017 року, отже до 19.09.2018 року мала здійснити її відчуження. Оскільки ОСОБА_1 не дотримала передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

При вирішенні спору суд враховує сталу практику ЄСПЛ щодо захисту права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Як визначено вище, питання набуття у власність землі в Україні врегульоване нормами Земельного кодексу України; процедура набуття у власність землі іноземцями, а також обмеження, які з цим пов`язані, також чітко визначені даним законодавчим актом, тобто втручання є законним.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду».

Суспільний інтерес в даному випадку проявляється в тому, що земля є власністю Українського народу, землі сільськогосподарського призначення не можуть бути у власності іноземців, що покликане інтересами національної безпеки.

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника земельної ділянки, оскільки остання мала достатньо часу для виконання свого обов`язку, однак дотепер земельну ділянку не відчужила, що порушує вимоги земельного законодавства України та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, оскільки на день розгляду справи по суті позивачу - Головному управлінню Держгеокадастру у Житомирській області судом відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 281, 282, 283 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельної ділянки - задовольнити.

Припинити право власності громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0317, площею 0,1811 га, для ведення особистого селенського господарства, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.09.2017 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 37228744, шляхом конфіскації даної земельної ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Стягнути з громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави 1073,60 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 13.10.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік