Єдиний унікальний номер 725/5263/22
Номер провадження 2/725/723/22
23.01.2023 року м.Чернівці
Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:
головуючого судді Федіної А.В.,
за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -
У вересні 2022 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 15.09.2014 року ОСОБА_3 склала заповіт відповідно до якого належне їй майно заповіла ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та після її смерті відкрилась спадщина на належні їй 2/3 частки в квартирі АДРЕСА_1 , натомість реалізувати можливість оформлення спадкових прав на вказане майно в органах нотаріату не представляється можливим з огляду на наступні обставини.
Так, вказана квартира була приватизована ОСОБА_3 та її дітьми - ОСОБА_4 і ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності оригінал якого був втрачений, натомість вказана обставина також підтверджується відповідними довідками ЧКОБТІ.
В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 та після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку у приватизованій квартирі, яку фактично прийняла її мати, натомість оформити свої спадкові права за життя не встигла.
Таким чином, ОСОБА_3 на момент її смерті належало 2/3 ідеальних часток у спірній квартирі.
З метою прийняття спадщини він звертався до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з підстав відсутності правовстановлюючих документів які б підтверджували належність спадкового майна спадкодавцю, а тому він звернувся до суду з даним позовом.
На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, просив в порядку спадкування за заповітом визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді 2/3 часток у квартирі АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судове засідання позивач не з`явився, в його інтересах діяла представник, яка направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Справа слухалась у відсутності відповідача, який в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за його зареєстрованим місцем проживання.
Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи, а також відзиву чи заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження.
Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
Оскільки відповідач, вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивач не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що 15.09.2014 року ОСОБА_3 склала заповіт відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалось і все те, що буде їй належати на день смерті заповіла ОСОБА_1 (а/с 14).
Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а/с 8).
Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що позивач своєчасно звернувся в органи нотаріату, зокрема до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балан Р.Б. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, натомість постановою від 20.09.2021 року нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій оскільки спадкоємцем не було надано нотаріусу документів, що підтверджують право власності спадкодавця на частку у квартирі АДРЕСА_1 (а/с 16).
У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
З матеріалів справи вбачається, що право власності на вказану вище квартиру зареєстроване за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 05.01.1993 року виданого Управлінням по комунальній власності, розпорядження №6318 та відомості внесені у Книгу за №84, сторінка 146, дата реєстрації 25.01.1996 року. Наведене підтверджується довідкою ЧКОБТІ від 29.09.2021 року №2642 (а/с 9)
Натомість, вказане свідоцтво про право власності вважається втраченим згідно оголошення розміщеного в регіональній газеті «Буковина» 04.11.2021 року (а/с 21).
Враховуючи втрату свідоцтва про право власності слід зазначити, що в попередній редакції Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачалася видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно, натомість відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в чинній редакції видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно не передбачено, але передбачено формування та видача витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав.
Отже, у зв`язку зі змінами в законодавстві станом на тепер свідоцтва про право власності на нерухоме майно не виготовляються та не видаються, внаслідок чого фактично відсутня можливість відновити та отримати втрачений за життя спадкодавця правовстановлюючий документ.
На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
У відповідності до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» передбачено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.
Отже, суд приходить до висновку про доведеність факту належності спадкодавцю, відповідачу та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
У відповідності до вимог ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Так, матеріали справи не містять відомостей про наявність відповідного письмового та нотаріально посвідченого договору між співвласниками про визначення розмір часток, а тому суд приходить до висновку, що їх частки рівні та складають по 1/3 частці за кожним співвласником.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка була зареєстрована та проживала разом з ОСОБА_3 у спірній квартирі. Наведене підтверджується копіями свідоцтва про смерть та довідкою ТОВ «ТД «Укрвторресурс» від 11.10.2021 року (а/с 8,15).
Згідно копії актового запису про народження №3299 від 24.11.1981 року ОСОБА_4 була донькою ОСОБА_3 (а/с 20 зворот).
У відповідності до вимог ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Відповідно до витребуваної судом інформації спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не значиться заведеною ні в державних нотаріальних конторах, ні в приватних нотаріусів м.Чернівці та Чернівецької області, що підтверджується інформаційним листом Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 25.10.2022 року №764/01-16 (а/с 37).
Згідно ч.3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Отже, ОСОБА_3 була спадкоємицею першої черги після смерті своєї доньки ОСОБА_4 , постійно проживала разом з нею, а тому вважається такою що прийняла спадщину після її смерті, натомість своєчасно за свого життя не звернулась в органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини для оформлення своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину.
Отже, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 їй належало 2/3 частки спірної квартири, позивач вчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину не зміг, у зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій.
Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що вказані у постанові нотаріуса підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій не впливають на можливість поновлення порушеного права позивача, як спадкоємця, в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.
На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 328, 1216, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1262, 1266, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст. 3, 21, 25 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -
Визначити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на 2/3 ідеальні частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,20 кв.м. в тому числі житловою площею 24,40 кв.м.
Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна