ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Дряниця Ю.В., Лобов О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року адвокат Поліщук Л.І., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , звернулась до суду із вказаним позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 10 483,00 грн., а також стягнути судові витрати пов`язані із замовленням та проведенням розрахунку вартості матеріального збитку в розмірі 3 500,00 грн., суму судового збору в розмірі 908,00 грн., суму витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

В обгрунтування позову вказувала, що 05 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 , що належить позивачу, внаслідок чого було пошкоджено його майно і завдано матеріального збитку на суму 10843,00 грн.

На підтвердження зазначеного надано Акт огляду (обстеження) від 09.08.2021 p., який складений за участі майстра технічної дільниці «ЖЕО №2» ОСОБА_4 , майстра по ТО та ПР ОСОБА_5 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_6 , згідно якого було встановлено, що причиною підтоплення вказаного приміщення став витік води із внутрішньоквартирної каналізаційної мережі у вищерозташованій квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку, яка належить відповідачу.

Вказував, що у зв`язку з затопленням квартири, він звернувся до ФОП ОСОБА_7 для оцінки завданої шкоди. Згідно результатів Звіту про оцінку майна, матеріального збитку, завданого власнику квартири в результаті залиття, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 від 24.09.2021 p. було встановлено, що вартість матеріальних збитків завданих, становить: 10 483,00 грн.

Окрім того, вказує, що ним понесені витрати за проведення експертом огляду об`єкта та складання звіту у розмірі: 3 500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 808 від 24.09.2021 року, а також витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 липня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 просив рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що факт залиття квартири підтверджується актом огляду ( обстеження) від 09.08.2021 року.

Вказує, що даний акт відповідачем не оскаржувався, а тому він є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України.

Також зазначає, що вина відповідача не спростована.

Вказує, що вартість спричинення шкоди підвтерджується звітом про оцінку майна.

Посилання суду першої інстанції на те, що у звіті наявні технічні помилки (щодо поверху чи рідини) є формальними та не впливають на розрахунок завданих збитків власнику квартири АДРЕСА_2 .

10.11.2022 року від відповідача надійшов відзив на апеляціну скаргу в якому він просив залишити в силі рішення Октябрського районного суду від 14 липня 2022 року, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 05 серпня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.01.2010 року.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Місцевим судом також встановлено, що 09 серпня 2021 року комісією в складі майстра технічної дільниці «ЖЕО №2» Коростіль Н.Ю., майстра по ТО та ПР ОСОБА_5 , слюсаря-сантехніка ОСОБА_6 було складено акт огляду (обстеження), яким встановлено що причиною підтоплення вказаного приміщення став витік води із внутрішньоквартирної каналізаційної мережі у вищерозташованій квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку.

В Акті огляду (обстеження) від 09.08.2021 року стоїть підпис ОСОБА_8 , що датована 20 серпня 2021 року.

Згідно Звіту про оцінку майна від 24.09.2021p., що складений ФОП ОСОБА_7 , стосовно матеріального збитку, завданого власнику квартири в результаті залиття, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що вартість матеріальних збитків завданих ОСОБА_2 становить: 10 483,00 грн.

У Розділі 7 Звіту вказано, що затоплення сталося гарячою водою, а далі по тексту холодною водою, хоча в Акті вказано, що каналізаційними водами, крім того, досліджувалась квартира, розташована на четвертому поверсі дев`ятиповерхового будинку, тоді як згідно технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6 , зазначено, що будинок є п`ятиповерховим; залиття відбулось через проникнення холодної води з верхнього поверху через протікання покрівлі, тоді як покрівля між квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 відсутня, оскільки між ними розташовані стеля залитої квартири та, відповідно, підлога квартири, з якої відбулося залиття. Крім того, зі Звіту не вбачається обґрунтованого висновку про збільшення в декілька разів розміру площі дефектів та розміру площі відновлюваного ремонту.

Враховуючи, що Акт огляду (обстеження) від 09.08.2021 року та Звіт про оцінку майна від 24.09.2021 року, містять невстановлені та недостовірні факти та обставини, складені з порушенням вимог, мають суттєві неточності, місцевий суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України).

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Правилами утримання жилих будинків ьта прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року №927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

Згідно з п.2.3.6 Правил від 25 серпня 2005 року №927/11207, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. Форма цього акта встановлена в Додатку 4 до Правил.

В додатку № 4 до цих Правил від 25 серпня 2005 року № 927/11207, зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємств), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організацій (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності, характер залиття та його причини: завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття .

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29 грудня 2009 року №12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» також зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Якщо винуватець події відмовляється підписувати акт, необхідно запросити свідків з числа сусідів. Вони також можуть засвідчити факт затоплення та скласти опис пошкоджень та зіпсованого майна.

Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок - залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи.

З наведеного вбачається, що на підтвердження позовних вимог позивач повинна надати належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття її нежитлового приміщення, зокрема, акт комісії, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил, яким би було зафіксовано, зокрема, сам факт залиття, а також причини залиття та завдані пошкодження, висновок відповідної експертизи щодо встановлення причин залиття.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести факт залиття та розмір завданої шкоди.

В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Із акту огляду( обстеження) вбачається, що 09 серпня 2021 року, що причиною підтоплення вказаного приміщення став витік води із внутрішньоквартирної каналізаційної мережі у вищерозташованій квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача не надав доказів, що б змогли підтвердити причину підтоплення, оскільки як він зазначив, ніхто не встановлював з якої квартири відбувався витік рідини, місце витікання, тому суд вказує, що Акт, який містить невстановлені данні не може визнаватися доказом.

Окрім того в акті огляду (обстеження) від 09.08.2021 року стоїть підпис ОСОБА_8 , що датований 20 серпня 2021 року.

З вказаного слідує, що ОСОБА_8 , яка не є власником квартири АДРЕСА_5 , поставила свій підпис про ознайомлення з Актом, але не була присутня при його складанні, оскільки зазначене не було спростоване представником позивача і ним не надано доказів того, що ОСОБА_8 приймала участь в огляді квартири АДРЕСА_3 та у складанні Акту.

Тобто, Акт огляду (обстеження) від 09.08.2021 року складено без участі особи, що є мешканцем квартири, з якої трапилось залиття, а лише проведено ознайомлення особи ОСОБА_8 , що протирічить змісту акту, згідно якого огляд проводився усіма особами, що його підписали.

Отже, враховуючи викладене та наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наданий позивачем акт про залиття від 09.08.2021 року не відповідає вимогам, що визначені нормами чинного законодавства. Зокрема, складений за відсутності винної особи та з його змісту неможливо встановити, що стало дійсною причиною залиття приміщення позивача та конкретних осіб, які допустили таке залиття.

Інформація, що міститься в наданому акті, має суперечливий характер і не підтверджує факту залиття нежитлового приміщення №106 мешканцями розташованої вище квартири АДРЕСА_3

Тому доводи апеляційної скарги про те, що акт від 09 серпня 2021 року є належним і допустимим доказом у справі, судом апеляційної інстанції не приймається до уваги з вищевикладених мотивів.

Місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що що Акт огляду (обстеження) від 09.08.2021 року та Звіт про оцінку майна від 24.09.2021 року, містять невстановлені та недостовірні факти та обставини, складені з порушенням вимог, мають суттєві неточності, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами у справі.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого обґрунтовано відмовив ОСОБА_2 у задоволенні його позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Ю.В. Дряниця

О.А. Лобов

Повний текст постанови складено 12.01.2023 року