Провадження № 2/750/39/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Новик В.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

23.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» про стягнення грошових коштів, зокрема просить стягнути кошти в розмірі 1251566 грн. 07 коп., з яких: 322140 грн. 80 коп. - відшкодування вартості предмету лізингу, 525491 грн. 42 коп. - інфляційні втрати, 70535 грн. 60 коп. - 3 відсотки річних та 333398 грн. 25 коп. - упущену вигоду.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів є правовідносини, які виникли між сторонами даного спору, виходячи із договору фінансового лізингу №4098L12/00-LD, який було укладено 06.09.2012 року та розірвано 04.08.2014 року.

Позовні вимоги про стягнення грошових коштів з відповідача обґрунтовані доводами позивача про те, що складова частина лізингових платежів під назвою «Відшкодування об`єкта лізингу» є за свою суттю попередньою оплатою за майно, яке в подальшому лізинтодавець зобов`язався передати лізингоодержувачу у власність, а у зв`язку із розірванням лізингодавцем договору фінансового лізингу такий обов`язок у лізингодавця відсутній, тому він зобов`язаний повернути лізингоодержувачу попередню, оплату за товар згідно з приписами ч, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якою передбачено: якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має ораво вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Ухвалою суду від 25.11.2021 справу № 750/13332/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» про стягнення грошових коштів передано на розгляд Оболонському районному суду міста Києва.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.07.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.11.2021 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 09.08.2022 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

29.08.2022 представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 1453637 грн. 77 коп., з яких: 322140 грн. 80 коп. відшкодування вартості предмету лізингу за договором фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012 року ; 696132 грн. 510 коп. інфляційні втрати з 05.08.2014 року по 19.11.2021 року; 77975 грн. 73 коп. 3 відсотки річних з 05.08.2014 року по 19.11.2021 року; 357388 грн. 74 коп. упущена вигода (а.с. 188-189).

02.09.2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що Закон України «Про фінансовий лізинг» не передбачає безумовний перехід права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача і при цьому прямо передбачає можливість включити у склад плати за користування майном (лізингових платежів) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу. Відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин сторін у справі приписів ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України щодо обов`язку продавця повернути покупцю попередню оплату за товар, адже вказана норма застосовується у разі внесення покупцем такої попередньої оплати і не передані товару продавцем покупцю, натомість відповідач не набув статусу продавця, адже договір купівлі-продажу між сторонами у справі не укладався, попередня оплата за майно позивачем не здійснювалася відповідно відсутнє порушення відповідачем обов`язку щодо передачі товару, про наслідки невиконання якого йде мова в ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

27.10.2022 представник відповідача також подав клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник позивача 11.11.2022 подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 06 вересня 2012 року між ТОВ УніКредит Лізинг та ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № 4098L12/00-LD, згідно якого лізингодавець приймає на себе зобов`язання придбати у власність від продавця, що обраний лізингоодержувачем, предмет лізингу відповідно до встановлених лізингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій), та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим договором. Лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу у користування та сплачувати лізингодавцю лізингові платежі, комісії, які зазначені в додатку Тарифи до цього договору, який є його невід`ємною частиною, інші комісії, що передбачені цим договором, та виконувати інші обов`язки, передбачені цим договором. Відповідно до додатку № 4098L12/00 до договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012, предметом лізингу є легковий автомобіль AUDI Q7, ціна даного предмету лізингу складає 86 112,72 доларів США, що на день складання цього додатку становить 688 299 грн. На виконання умов Договору Лізингодавець придбав та передав предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу, що підтверджується Актом приймання-передачі від 04.10.2012. У свою чергу, Лізингоодержувач зобов`язаний був своєчасно сплачувати за користування Предметом лізингу Лізингові платежі відповідно до Графіку лізингових платежів, який викладений в Додатку № 40981Л2/00 до Договору фінансового лізингу.

Згідно із визначеннями, вартість предмету лізингу визначена у відповідній іноземній валюті та сплачується в національній валюті України та в порядку передбаченому цим договором. Відповідно до додатку № 4098L12/00, валюта договору гривня, перерахована з суми в Долараї США за відповідним курсом, курс. За яким розраховується відшкодування вартості долар США 7,9930 грн.

У квітні 2014 року у позивача виникли фінансові труднощі та він припинив сплату лізингових платежів, через що ТОВ «УніКредитЛізинг» з 04.08.2014 розірвало договір, надіславши позивачу відповідне письмове повідомлення вих. №4855 від 28.07.2014.

18 серпня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною О.С. вчинено виконавчий напис за №3577 щодо повернення ОСОБА_1 на користь ТОВ «УніКредит Лізинг» предмету лізингу.

05 вересня 2014 року Деснянським ВДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області відкрито виконавче провадження №44621814 щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса.

18 вересня 2014 року ТОВ «УніКредитЛізинг» звернулось до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

26 листопада 2014 року заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі №750/9939/4 позов ТОВ «УніКредит Лізинг» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість, зокрема по лізинговим платежам з квітня 2014 року по серпень 2014 року в загальному розмірі 102009,28 грн. В цій частині вказане рішення було залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 16 липня 2015 року та в подальшому не оскаржувалось.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2018 позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕОС ЛІЗІНГ» про визнання договору недійсним задоволено частково. Визнано недійсними пункти 5.5, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 12.1.2, 12.2.4 договору фінансового лізингу № 4098L12/00-LD від 06.09.2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг» та ОСОБА_1 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною Оленою Сергіївною, зареєстрованого в реєстрі № 3580. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 23.11.2018 рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2018 залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального Кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. І Закону України «Про Фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій, та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно:

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору лізингу.

Закон України «Про фінансовий лізинг» не передбачає безумовний перехід права власності на предмет лізингу до лізингоодержувача і при цьому прямо передбачає можливість включити у склад вдати за користування майном (лізингових платежів) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу.

Відповідно до п. 1.1 Договору Лізингодавець приймає на себе зобов`язання придбати у власність від Продавця, що був обраний Лізингоодержувачем. Предмет лізингу відповідно до встановлених Лічингоодержувачем умов придбання та технічних характеристик (специфікацій) та передати його у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених цим Договором, Лізингодержувач зобов`язується прийняти Предмет лізингу у користування та сплачувати Лізингодавцю Лізингові платежі, комісії, які зазначені в Додатку «Тарифи» до цього Договору, який є його невід`ємною частиною, інші комісії, що передбаченої цим Договором, та виконувати інші обов`язки, передбачену цим Договором та чиним законодавством.

На виконання умов Договору Лізингодавець передав Предмет Лізингу у користування Лізингоодержувачу, що є доказом належного виконання Лізянгодавцем взятих на себе зобов`язань.

Лізингоодержувач зобов`язанний був своєчасно спланувати за користування предметом лізингу Лізингові платежі згідно з Графіком лізингових платежів, який викладений в Додатку №40981Л2/00-1,1 до Договору,

Отже, в силу вищенаведених норм Закону України «Про фінансовий лізиніг» та умов Договору грошове зобов`язання позивача за Договором полягало у сплаті лізингових платежів, що є платою за користування предметом лізингу та включає відшкодування вартості предмета лізингу в силу особливого характеру відносин, що виникають за договором фінансового лізингу, обумовленого тим. що предмет лізингу - це особливий вид майна: обране лізингоодержувачем і спеціально придбане лізингодавцем відповідно до встановлених цим конкретним лізингоодержувачем специфікацій та умов, у обраного цим лізингоодержувачем продавця, для передачі в користування саме цьому лізингоодержувачу.

Відтак лізинговий платіж являє собою єдність своїх складових, які в сукупності. становлять плату за користування майном, переданим лізингоодержувачу в користування за договором фінансового лізингу.

Укладений між сторонами у справі Договором не передбачено безумовний перехід права власності на предмет лізингу до лізині одержувача.

Договір містить опціон набуття лізингу одержувачем права власності на майно, що становить предмет лізингу, на підставі окремого договору.

Відповідно до д. 8.1. Договору Лізингоодержувач має право після закінчення строку дії цього Договору, у випадку відсутності заборгованості, відсутності Випадку невиконання визначеному в п. 11.1 Договору, набути у власність предмет лізингу, про що сторони укладають Акт про перехід права власності.

Виконання додаткового обов`язку лізингодавця за Договором щодо укладення із Лізингоодержувачем Акту про перехід права власності па предмет лізингу обумовлене закінченням строку лізингу, належним виконанням Лізингоодержувачем свого зобов`язання по сплаті всієї суми: лізингових та інших платежів за Договором.

Відповідне право сторін договору фінансового лізингу укласти окремий договір купівлі-продажу предмета лізингу передбачено ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг», а саме: якщо сторони договору лізингу уклади договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

В протилежному випадку (якщо сторони договору лізингу не укладали між собою окремий договір купівлі-продажу предмета лізингу) перехід права власності на предмет:лізингу Законом України «Про фінансовий лізинг» та відповідно і укладеним між сторонами у справі Договором не передбачено і не відбувається.

Відповідно до ст. 615 Цивільного кодексу Украйни у разі порушення зобов`язання; однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє вимну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст. 7 Закону України «Про Фінансовий лізинг» лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безснірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та Прострочення сплати становить більше 36 днів.

Несвоєчасна сплата лізингоодержувачем будь-якої суми, яку він повинен сплатити за умовами цього Договору, є Випадком невиконання (пункт 11.1 Договору), в будь-який час дії або після настання якого (Випадку. Невиконання) лізингодавець на власний розсуд може (разом чи окремо та неодноразово), направивши письмове повідомлення Лізингоодержувачу застосовувати наступні способи захисту: - вилучити Предмет Лізингу у Лізингоодержувача (у т.ч, тимчасово) та вимагати сплатити заборгованість, що виникла у Лізингоодержувача внаслідок неналежного виконання цього Договору, в тому числі в безснірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріус; - відмовитись від цього Договору в односторонньому порядку; - використовувати будь-які і всі інші наявні в таких обставинах засоби захисту лізингодавцем своїх прав, передбачені законодавством, що може бути застосоване.

Договір було розірвано 04.08.2014 року (а.с. 32) з підстави прострочення сплати ОСОБА_1 лізингових платежів понад 30 днів.

Добровільно, після розірвання договору, позивач не повертав предмет лізингу. Предмет лізингу був примусово вилучено державним виконавцем в ході виконавчих дій 12.11.2015, що не заперечується відповідачем.

Вимога лізингодавця і відповідний обов`язок лізингоодержувача повернути предмет лізингу є правовим наслідком, що настає з вини лізингоодержувача, оскільки застосовується лізингодавцем як спосіб захисту від порушення виконання лізингоодержувачем грошового зобов`язання за Договором.

Таким чином, відмова лізингодавця від Договору, вчинена на підставі ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», - у зв`язку із простроченням сплати лізингоодержуванем лізингових платежів більше 30 днів, - є способом захисту, що застосований лізингодавцем, а застосування заходів відповідальності не звільняє боржника як особи, винної в порушенні зобов`язання, від виконання в натурі свого обов`язку з повної оплати здійсненого нею користування майном.

З урахуванням вище викладеного, розірвання договору фінансового лізингу з підстави прострочення сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів не є підставою для звільнення останнього від обов`язку виконати в натурі прострочене грошове зобов`язання,

Своїми діями щодо прострочення сплати лізингових платежів лізингоодержувач відмовився від попередньо погоджених сторонами умов і порядку набуття у власність майна, а саме шляхом укладення окремої угоди про перехід права власності після закінчення встановленого Графіками платежів строку користування майном за Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізінгу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Положення Цивільного кодексу України про купівлю-продаж застосовуються до відносин, пов`язаних з лізингом, зокрема до відносин лізингодавця із продавцем щодо придбання предмета лізингу лізингодавцем за замовленням лізингоодержувача, відповідно до встановлених лізингоодержувачем в договорі фінансового лізингу специфікацій та умов, а також до відносин між лізингоодержувачем і продавцем в контексті відповідальності продавця за порушення зобов`язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни,-безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо (стаття 808 Цивільного кодексу України).

Отже, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин сторін у справі приписів ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України щодо обов`язку продавця повернути покупцю попередню оплату за товар, адже вказана норма застосовується у разі внесення покупцем такої попередньої оплати і не передані товару продавцем покупцю, натомість відповідач не набув статусу продавця, адже договір купівлі-продажу між сторонами у справі не укладався, попередня оплата за майно позивачем не здійснювалася, відповідно відсутнє порушення відповідачем обов`язку щодо передачі товару, про наслідки невиконання якого визначає норма ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

Відповідно де ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України сторони, не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання, договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про фінансовий лізинг», який є спеціальним законом, що регулює лізингові відносини, в Україні, не встановлено, що правовими наслідками повернення майна у разі дострокового розірвання договору лізингу є обов`язок лізингодавця повернути сплачені лізингоодержувачем платежі, у тому числі які включають суму, що відшкодовує частину вартості предмета лізингу.

Пункт 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не піддягає застосуванню до спірних відносин, оскільки в цій нормі викладено підстави для визнання недійсними умови договору в разі відмови споживача - лізингоодержувача ОСОБА_1 укласти або виконати договір.

Згідно з постановою Верховного суду від 22.07.2021 по справі № 910/18389/20 під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави возову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з пунктами 4, 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника).

Норми частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить підстави визнання недійсними умов договору і не містять підстав для стягнення грошових коштів, про що заявлено позивачем вимоги, майже через 7 років, а саме 23 листопада 2021 року, тому 3-річний строк позовної давності після розірвання договору фінансового лізингу 04.08.2014 року сплинув, в зв`язку з чим така обставина є підставою для відмови у позові відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України.

При цьому, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.06.2018 встановлено, що оспорюваний договір містить несправедливі умови пункти 5.5, 5.6, 5.6.1, 5.6.2, 12.1.2, 12.2.4 договору, визначені частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», однак їх недійсність не тягне за собою недійсність всього договору. Таким чином визнання окремих пунктів договору фінансового № 4098L12/00-LD від 06.09.2012 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Унікредит лізинг» та ОСОБА_1 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Саваріною Оленою Сергіївною, зареєстрованого в реєстрі № 3580 не спростовує розірвання договору 04.08.2014 року.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вище викладене, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, з підстав заявлених позивачем, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Лізинг Україна» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута