Справа № 346/3216/22
Провадження № 2-о/346/9/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю секретаря - Дутчак Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, заінтересована особа Отинійська селищна рада Коломийського району Івано-Франківської області, -

У С Т А Н О В И В:

15.08.2022р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , а за три роки до цього в квітні ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3 . Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку, площею 0,8109 га, яка розташована на території Торговицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, кадастровий номер :04:004:0128. Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_3 та після його смерті була успадкована його дружиною ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, однак свої спадкові права не оформила. На випадок своєї смерті, ОСОБА_2 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла донці ОСОБА_1 . З метою прийняття спадщини після смерті матері, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу. Проте, у прийнятті її заяви нотаріусом було відмовлено, оскільки спадкоємиця не змогла підтвердити документально своє постійне проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а також свої родинні відносини з ОСОБА_2 через наявність різних даних в свідоцтві про одруження батьків, свідоцтві про народження заявниці та в свідоцтві про смерть спадкодавиці.

ОСОБА_1 зазначає, що в свідоцтві про одруження батьків допущено помилку в даті народження та імені матері, яка зазначена як « ОСОБА_4 , 1942 року народження». При цьому, в свідоцтві про смерть зазначено « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ». У свідоцтві про народження ОСОБА_1 в графі «мати» вказано « ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 », що також не відповідає записам свідоцтва про смерть. Вказані розбіжності створюють заявниці перешкоди в оформленні її спадкових прав, а їхнє виправлення в актових записах та документах не є можливим. За даних обставин, ОСОБА_1 просила встановити юридичні факти, які дадуть їй можливість оформити спадщину після смерті матері, тобто матимуть для неї юридичне значення, а саме: факт постійного проживання заявниці разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 ; факт родинних відносин між заявницею та ОСОБА_2 , як донькою та матір`ю; факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В судовому засіданні 22.11.2022р. ОСОБА_1 свої вимоги підтримала та пояснила, що її мати була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 , а вона разом зі своєю сім`ю зареєстрована по АДРЕСА_2 . Обидва вказані будинки розміщені один біля одного та не відгороджені між собою парканами, мають спільне подвір`я та фактично являються одним домоволодінням з двома адресами. Вона з матір`ю проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, утримували стайню, мали одну корову, поросят, мали спільний бюджет, хоча фактично проживали в різних будинках. Після смерті батька та в зв`язку зі станом здоров`я матері, яка захворіла на онкологічне захворювання (рак шлунку), заявниця почала постійно проживати біля матері та доглядати за нею. При цьому адресу реєстрації свого місця проживання не змінювала, оскільки не розуміла юридичних нюансів, які виникли вже при оформленні спадщини. Перебуваючи в стресовому стані після смерті матері, ОСОБА_1 вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулася, а тому встановлення факту постійного проживання її зі спадкодавицею на момент смерті необхідно для підтвердження прийняття нею спадщини згідно положень ч.3 ст.. 1268 ЦК України. Через наявність різних відомостей щодо особових даних ОСОБА_2 в документах, також просила встановити факт родинних відносин між нею та спадкодавицею та факт реєстрації шлюбу між її батьками. В судове засідання 26.01.2023р. заявниця не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити її вимоги на підставі викладених нею обставин та наданих доказів.

Представник заінтересованої особи в судове засідання також не з`явився, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 30.11.2022р. просив розглядати справу за їхньої відсутності. Також 23.09.2022р. до суду надійшла заява від селищного голови Отинійської селищної ради в якій він просив суд врахувати, що вимога ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавицею ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 суперечить факту реєстрації місця проживання заявниці в АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 не було зазначено причини, за яких вона не проживала за адресою проживання власної сім`ї, не надано прямих доказів проживання на момент смерті матері за адресою проживання останньої. Відтак, заінтересована особа вважає, що ціллю поданої заяви до суду є набуття права власності на майно, яке вчасно не було успадковане.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши пояснення заявниці, допитавши свідків, з`ясувавши позицію заінтересованої особи, а також дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_3 , підтвердженням чого є свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ № 984250, та серії ЯБ № 984249, ОСОБА_3 належали дві земельні ділянки: площею 0,3796 га. кадастровий номер :04:004:0071 та площею 0,5712 га. кадастровий номер :04:004:0127 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Торговицької сільської ради, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Згідно довідки Торговицького старостинського округу від 047.12.2021р. №1089, заповіт від імені ОСОБА_5 у виконкомі Торговицької сільської ради не посвідчувався, а тому спадщина після його смерті за законом була прийнята його дружиною ОСОБА_2 згідно положень ст.. 1261, ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки остання була зареєстрована та постійно проживала разом з спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 984269 підтверджено, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,8109 га. з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на землях Торговицької сільської ради, кадастровий номер :04:004:0128.

Згідно заповіту посвідченого секретарем Торговицької сільської ради 16.01.2013 року, ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначила, що оформлення спадкових прав на нерухоме майно, яке залишилось після смерті її батьків в нотаріальній конторі є неможливим без встановлення судом факту її родинних відносин зі спадкодавицею, постійного проживання з нею на момент відкриття спадщини, а також реєстрації шлюбу між її батьками. В підтвердження цих обставин, заявницею було долучено до справи лист приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Харук О.М. №89/01-16 від 26.07.2022р., зміст якого підтверджує рекомендацію нотаріуса звернутися ОСОБА_1 до суду для встановлення фактів, які будуть підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину, тобто матимуть для заявниці юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; та згідно п. 4 ч.1 ст. 315 ЦПК України - про реєстрацію шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану.

Суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу за таких умов: якщо відповідний запис в органах РАЦС не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги та за відсутності запису в ній); якщо у поновленні такого запису органи РАЦС відмовили у встановленому законом порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації шлюбу. Із заявою про порушення справи можуть звернутись особи, для яких наявність факту реєстрації шлюбу може продовжувати юридичні наслідки.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано на те, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним з подружжя другий з них притягається до участі у справі як заінтересована особа.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Дослідивши письмові докази по справі, судом були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 26.12.1978р. в с. Торговиця, Коломийського району, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 в с. Торговиця народилася ОСОБА_6 , про що було складено актовий запис №250. Батьками зазначено: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до записів у свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 , 16 вересня 1961 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_3 , 1935 року народження та ОСОБА_9 , 1942 року народження, актовий запис №12, вчинений Торговицькою сільською радою, Отинянського району, Станіславської області.

В свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 в с. Торговиця Коломийського району Івано-Франківської області народилася ОСОБА_10 , про що Торговицькою сільською радою було вчинено актовий запис №24. У даному свідоцтві про народження в графі «Батько» зазначено « ОСОБА_3 національність українець», в графі «Мати» зазначено « ОСОБА_2 національність українка».

Відповідно до записів у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років померла ОСОБА_2 , актовий запис про смерть №34.

Отже, аналіз вказаних документів свідчить про те, що відомості про персональні дані ОСОБА_11 , зазначені в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 , свідоцтві про народження серії НОМЕР_5 та свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 , є ідентичними та узгоджуються між собою, однак ідуть в розріз із відомостями, які містяться в свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 , в частині зазначення імені « ОСОБА_12 » замість « ОСОБА_13 » та року народження «1942р.» замість «1940р.».

Враховуючи невідповідність щодо даних про одну і ту ж особу в різних документах, ухвалою суду від 22.11.2022р. було витребувано з Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Повний витяг з актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , актовий запис №250, місце реєстрації с. Торговиця, Коломийського району, та Повний витяг з актового запису про одруження ОСОБА_3 , 1935 р.н. та ОСОБА_9 , 1942 р.н., актовий запис №12 від 16.09.1961 р. місце реєстрації Торговицька сільська рада Отинійського району Станіславської області.

02.12.2022р. до суду надійшов Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, укладеного 16 вересня 1961р., в якому у відомостях про наречену зазначено: прізвище до реєстрації шлюбу « ОСОБА_14 », прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_15 », власне ім`я, по батькові « ОСОБА_16 ». На момент реєстрації шлюбу нареченій виповнилося повних 19 років.

Таким чином, судом було встановлено, що дані Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб повністю відповідають тим даним, що зазначені в свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 , щодо імені та року народження нареченої, і в тій же мірі відрізняються від решти документів, в яких зазначені анкетні дані ОСОБА_11 .

З приводу надання Повного витягу з актового запису про народження ОСОБА_6 , Коломийський відділ ДРАЦС у своєму листі зазначив, що за результатом проведеної перевірки по поновлених актових записах про народження з 1945 р. по теперішній час даний актовий запис виявлено не було. Також вказали, що метричні книги та книги державної реєстрації актів цивільного стану до 1946 року були передані на зберігання до Державного архіву Івано-Франківської області.

З урахуванням інформації, наданої Коломийським відділом ДРАЦС, про можливе зберігання необхідних для розгляду справи відомостей в Державному архіві Івано-Франківської області, суд, своєю ухвалою від 23.12.2022р., витребував з даної державної установи Повний витяг з актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , актовий запис №250, місце реєстрації с. Торговиця, Коломийського району.

Однак, отримати вищевказані відомості не вдалося, оскільки в листі директора архіву від 04.01.2023р. №М-2(Ц)/06-06 зазначено, що у метричній книзі реєстрації народжень церков сіл Закрівці, Торговиця, (09.01.1876-04.08.1944) відсутні актові записи про народження по с. Торговиця.

Отже, суду не вдалося отримати первинні дані про народження ОСОБА_6 , зокрема щодо вірності її імені саме « ОСОБА_13 » та року народження «1940», а тому, враховуючи положення п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, за основу були прийняті відомості, зазначені в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 , які не збігаються в частині імені та часу народження ОСОБА_6 з тими даними, що вказані в свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 .

Між тим, дослідження змісту документів наданих заявницею та співставлення наявної в них інформації в системному взаємозв`язку між собою, вказує на підтвердження факту реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , 1935р.н. з ОСОБА_6 , 1940 р.н., а невідповідність цих відомостей в актовому записі та свідоцтві про одруження серії НОМЕР_4 , свідчить про наявність в них помилки при зазначенні анкетних даних нареченої.

Також, в підтвердження цього факту виступає довідка, надана Торговицьким старостинським округом від 07.12.2021р. №1089, в якій вказано, що на день смерті ОСОБА_3 , разом з ним була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 .

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що факт реєстрації шлюбу знайшов своє підтвердження належними та допустимим доказами, а тому вимоги заявниці щодо його встановлення можуть бути задоволені.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

В ході розгляду справи у суду не виникло сумніву в достовірності родинних відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як донькою та матір`ю, оскільки дані обставини логічно слідують з відомостей, зазначених в свідоцтві про народження заявниці серії НОМЕР_5 , в якому ОСОБА_2 зазначена в графі «Мати» та свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 , яке підтверджує зміну прізвища заявниці з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_14 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу 16.07.1994р. з ОСОБА_17 .

Що стосується встановлення факту проживання заявниці разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 , то в цій частині вимог, суд виходить з наступного.

Стаття 1216 ЦК України визначає спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Частиною 1 ст. 1235, ч.1 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема вказує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення , а також повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За складеним та належно посвідченим заповітом від 16.01.2013 року, ОСОБА_2 все своє майно заповіла ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Як вбачається з паспорту громадянина України, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 , а тому не змогла належним чином підтвердити нотаріусу своє постійне проживання з ОСОБА_2 , яка була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

В довідці, виданій Торговицьким старостинським округом від 19.07.2022р. №368 зазначено, що на день смерті ОСОБА_2 разом з нею проживала без реєстрації її донька ОСОБА_1 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 вказала, що являється сусідкою заявниці, живе через дорогу від неї, знає її та знала її батьків ОСОБА_19 та ОСОБА_3 , які були в шлюбі. По сусідські спілкувалися між собою, товаришували, ходили у гості. Батько заявниці помер більше 10 років тому. На одному подвір`ї без огорож та межі були розташовані два будинки, в одному з яких проживала заявниця із сім`єю, а в іншому мати заявниці. Вони проживали як одна сім`я, спільно вели господарство. Перед смертю мати ОСОБА_1 захворіла на рак шлунку, потребувала постійного догляду і тому донька стала постійно проживати разом з нею в її будинку.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні зазначила, що являється рідною сестрою заявниці ОСОБА_1 , яка придбала будинок в АДРЕСА_2 по сусідству з батьківською хатою по АДРЕСА_1 . Разом з батьками ОСОБА_19 та ОСОБА_3 заявниця зробила спільне подвір`я для своїх домоволодінь. Разом вони утримували свійських тварин, за спільні кошти купували собі продукти харчування та медичні ліки для матері, а також оплачували комунальні послуги. У 2014 році мати, ОСОБА_19 захворіла і ОСОБА_21 почала постійно проживати разом з нею в будинку матері, доглядала за нею, продовжували вести спільне господарство. Після смерті матері саме заявниця успадкувала майно батьків, оскільки проживала з ними на момент їх смерті, доглядала їх. Додала також, що у матері було ім`я ОСОБА_13 , але в побуті в селі люди називали її ОСОБА_12 , тому в документах про одруження батьків була допущена помилка в написанні її імені, а також неправильно було вказано рік її народження, замість «1940» неправильно вказано «1942».

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку про підтвердження факту постійного проживання заявниці ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею ОСОБА_2 , на час відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд задовольняє заяву ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки встановлення фактів породжуватимуть для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_11 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , як донькою та матір`ю.

Встановити факт реєстрації шлюбу, який був зареєстрований 16.09.1961 р. Торговицькою сільською радою між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06 лютого 2023 року.

Суддя Третьякова І. В.