Справа №323/1615/21
Провадження №2/336/384/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

12.07.2023 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Карабак Л.Г., при секретарі Нечаї О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором позики, пені за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 3 % від суми боргу за кожний місяць прострочення та судових витрат, а саме судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 04 лютого року сторони в простій письмовій формі уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику 152 500,00 грн та зобов`язався повернути у строк до 01 березня 2020 року 50 000 грн, у строк до 01 квітня 2020 року 50 000 грн, до 1 травня 2020 року 52 500 грн. Згідно до умов договору, в разі несвоєчасного виконання зобов`язань за договором, сторони домовилися про сплату пені в розмірі 0,082% від суми несвоєчасно повернутих коштів за кожний день прострочення.

У встановлені строки відповідач борг не повернув, що змусило позивача звернутися до суду.

Протягом розгляду справи в суді, позивач неодноразово збільшував позовні вимоги. Остаточно, позивач просив стягнути: основне грошове зобов`язання в сумі 152 500,00 грн, пеню в розмірі 87766,45 грн, інфляційні збитки у розмірі 22249,75 грн, витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 14500 грн.

Матеріали справи містять відзив відповідача на позовну заяву, в якому відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що гроші в дійсності не отримував. При цьому, відповідач справжність свого підпису під договором не заперечував. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, при цьому обґрунтувань на підтвердження заперечень проти позову та належних доказів не отримання коштів не надав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову, просить про його задоволення. Відповідач до суду не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений в порядку, встановленому процесуальним законодавством.

Вислухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань.

Під час розгляду справи суд виходить з правового змісту норм, які регулюють загальні умови та строки виконання зобов`язань, а також відповідальність за їх порушення учасниками цивільних правовідносин, а саме ст.ст. 509, 524,526, 527, 530,533,610,611,614,625 ЦК України.

Крім того, на спірні відносини поширюються положення ст. ст 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України.

Судом встановлено, що 04 лютого року ОСОБА_1 (кредитор) та ОСОБА_2 в простій письмовій формі уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику 152 500,00 грн та зобов`язався повернути у строк до 01 березня 2020 року 50 000 грн., у строк до 01 квітня 2020 року 50 000 грн, до 1 травня 2020 року 52 500 грн. Згідно до умов договору, в разі несвоєчасного виконання зобов`язань за договором, сторони домовилися про сплату пені в розмірі 0,082% від суми несвоєчасно повернутих коштів за кожний день прострочення. У встановлені строки ОСОБА_2 борг не повернув.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

В силу ст. 208 ЦК України за загальним правилом у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як зазначено, згідно наданому представником позивача суду оригіналу розписки від 04.02.2020 року відповідач отримав у позивача в позику 152 500 грн.

Відповідач у відзиву заперечував факт отримання коштів, але факт підписання розписки не заперечував.

Але, вказаний документ підтверджує існування між сторонами правовідносин, які регулюються параграфом 1 Глави 71 ЦК України; договір між фізичними особами, предметом якого є сума, що перевищує встановлену статтею 208 ЦК, втілений в передбачену законом форму.

Як випливає зі змісту ч. ч. 2, 3ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Наявність у кредитора боргового документу, який був наданий суду для огляду представником позивача, свідчить про невиконання зобов`язання, що об`єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами.

Доказів безгрошовості договору та (або) укладання договору в наслідок фізичного та (або) психічного насилля відповідачем не надано.

На висновок суду про необхідність ухвалення рішення на користь позовних вимог не впливають твердження відповідача в відзиву про те, що фактично гроші не передавалися та до відповідача було застосовано психічне насилля, оскільки належних та допустимих доказів безгрошовості договору та (або) укладання договору в наслідок фізичного та (або) психічного насилля відповідачем не надано.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу(ч. 1 ст. 1050).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, констатуючи отримання відповідачем в борг коштів на умовах, визначених у розписці та невиконання відповідачем грошового зобов`язання, суд вбачає всі підстави для задоволення позову.

Судовий збір, попередньо оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь ОСОБА_1 .

Судом враховано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою, несуть сторони та ці витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ЦПК України. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі і гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою визначаються згідно з умовами договору. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, враховуючи що до матеріалів справи надано належні докази на підтвердження витрат, понесених позивачем на правову допомогу, сам відповідач жодних заперечень щодо цієї суми не висловив ні в відзиву, ні в будь якому окремому документі, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 11, 15, 16, 202, 205, 208, 509, 510, 524, 525,528,533,545,625,1046,1047,1049,1051 ЦК України, ст. ст.3,10,59,60,212-215,292,294 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП № НОМЕР_2 борг в сумі 152 500,00 грн, пеню в розмірі 87766,45 грн, інфляційні збитки у розмірі 22249,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП № НОМЕР_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 2625,16 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 14 500 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його постановлення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справ.

Суддя