ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2399/23 Справа № 210/1634/22 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р. Є. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

сторони

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» про відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, яке постановлено суддею Скотарем Р.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 листопада 2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» про відшкодування моральної шкоди, яка заподіяна ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала машиністом в ремонтному управлінні № 2 на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів з 16.04.2019 року по 27.08.2020 року. Позивач виконувала вантажно-розвантажувальні роботи мостовим краном. Внаслідок недосконалості робочого місця та технологічного процесу позивач змушена була перебувати в незручній позі та перебувала в умовах підвищеної запиленості, показники якої перевищували ГДК.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 лютого 2022 року, а саме п. 18 причиною виникнення професійного захворювання стали: фізичне навантаження, пил.

Внаслідок неналежних умов праці, отримала професійні захворювання.

Висновком МСЕК від 26.05.2022 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % з 23 травня 2022 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи на безстроковий термін.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями їй спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 160 000,00 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження її здоров`я у розмірі 10000,00 (десять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислові ремонти» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на її користь, просить збільшити її розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині її моральних страждань та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на її користь, просить збільшити її розмір до заявленого у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині її моральних страждань та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Також, просить врахувати, що внаслідок отриманих хронічних захворювань та значної втрати професійної працездатності, вона не має змоги вести звичне життя. Судом першої інстанції не повністю враховано, що внаслідок хронічних захворювань, позивач позбавлений можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, фінансово допомагати своїй родині.

Відповідач зобов`язаний забезпечити на підприємстві безпечні умови праці.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працювала з 16.04.2019 року по 27.08.2020 року машиністом крану на ТОВ «Промислові ремонти».

27.08.2020 року позивач звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП у зв`язку із виходом на пенсію (а.с.5-6).

Відповідно до п.п. 7,9,10 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.02.2022 року у позивача ОСОБА_1 наявні хронічні професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5,S1 та шийна С6,С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів ( ПФ другого ступеня), хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії ), група А. ЛН першого-другого ступеня (а.с.7-11).

Згідно п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.02.2022 року ОСОБА_1 , працюючи машиністом крана Ремонтного управління -1 ц відповідача з 16.04.2019 року по 27.08.2020 року, виконувала вантажно-розвантажувальні роботи мостовим краном при виконанні ремонтних робіт рудо-збагачувального устаткування в цеху технічного автотранспорту ПРАТ «ІнГЗК».

Внаслідок недосконалості робочого місця та технологічного процесу змушена була перебувати в незручній робочій позі та перебувала в умовах підвищеної запиленості, показники якої перевищували ГДК.

Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 25.01.2022 року № 234 підставою для встановлення професійного характеру захворювання послугував також профмаршрут: з 07.02.1991 року по 15.04.2019 року машиніст крана ПРАТ «ІнГЗК».

Відповідно до пункту 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.02.2022 року, причиною виникнення професійних захворюваннь позивача є концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 2 до 10% в повітрі робочої зони перевищувала 1,15 разів та становила 4,6 мг/м. куб при нормі 4,0 мг/м куб, внаслідок порушення вимог «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», робоча поза (незручна), 32,8 при гранично-допустимій 25 (а.с.10).

Відповідно до п. 20 Акту встановлено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 працювала 29 років 06 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділі, визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за профілактику виникнення професійного захворювання неможливо.

Висновком МСЕК від 26.05.2022 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % з 23 травня 2022 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи на безстроковий термін.

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року слід задовольнити частково виходячи із наступного.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими нею на виробництві професійними захворюваннями.

Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Вина власника не вказана серед юридичних фактів, які входять до юридичного складу правопорушення, який є підставою для відшкодуванню моральної шкоди. В таких правовідносинах перевага надається встановленню обставин завдання шкоди саме на підприємстві відповідача та наявності моральних страждань працівника. При цьому презюмується обов`язок власника на створення належних, безпечних, здорових умов праці, слідкування за їх дотриманням усіма працівниками та відповідальність за шкоду, завдану особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 225/4242/21).

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» було зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Створення неналежних умов виробництва умов виробництва призводить до порушення особистих немайнових прав особи на життя, на охорону здоров`я тощо.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються критерії розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України, у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі, суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач (пункт 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина`є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, право на відшкодування завданої неналежними умовами праці, що спричинила стійку втрату професійної працездатності у позивача у розмірі 65 % виникло з 26.05.2022 року , коли висновком МСЕК від 26.05.2022 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 % з 23 травня 2022 року та визнано особою з інвалідністю третьої групи на безстроковий термін.

Відповідно до ст.ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Інгулецького районного суду від 4 жовтня 2022 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» 190 000 тисяч гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.

Факт завдання моральної шкоди позивач обґрунтовувала наявністю в неї професійних захворювань та втратою в зв`язку з чим професійної працездатності , яка встановлена висновком МСЕК від 26.05.2022 року в загальному розмірі 65 % з 23 травня 2022 року. Рішення набрало чинності.

Отже, апеляційний суд вважає, що враховуючи визначений законом одноразовий характер відшкодування моральної шкоди, позивачем вже реалізовано передбачене законом право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві та правові підстави для її повторного відшкодування відсутні.

Проте, відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи , що відповідач ТОВ «Промислові ремонти» з рішенням суду погодилося та апеляційну скаргу не подавало, апеляційний суд не має правових підстав для скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини1 пункту 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд змінює лише мотиви ухваленого судом першої інстанції рішення , судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 листопада 2022 року змінити в частині мотивів часткового задоволення позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: