Справа № 541/2995/23
Номер провадження 2/541/840/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 жовтня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.,

представника позивача адвоката Паращак В.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА»,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець Клименко Роман Васильович,

В С Т А Н О В И В :

28 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ ««АВЕНТУС УКРАЇНА» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Приватний виконавець Клименко Роман Васильович.

Мотивуючи позовні вимоги, тим що приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна (на даний час немає в реєстрі нотаріусів) видала виконавчий напис 11 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі під номером 55497 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» загальної суми заборгованості 50000,00 грн. На підставі виконавчого напису нотаріуса від 11 червня 2021 року № 55497 приватний виконавець Клименко Роман Васильович 03.08.2021 року відповідною Постановою відкрив виконавче провадження № 66358788. У серпні 2023 року позивач дізнався про це провадження через застосунок «Дія». Позивач не погоджується з фактом існування заборгованості перед відповідачем, стверджує, що він не підписував кредитного договору і вважає виконавчий напис нотаріуса незаконним. Позивач зазначає, що виконавчий напис нотаріуса призводить до порушення права власності: права на володіння, користування та розпоряджання грошима Позивача (особливо у воєнний час, коли він, як військовий має багато витрат) та є незаконним з наступних причин:

1. Оскільки у матеріалах провадження немає договору, то припускаємо, що його або не існує, або він не був нотаріально посвідчений.

2. Справа щодо стягнення заборгованості з Позивача не є безспірною. Відповідач не направляв вимог про сплату боргу, жодних пропозицій добровільного врегулювання спору. Сума заборгованості Позивача перед Відповідачем не є безспірною та не визнана Позивачем. Позивач її не визнає.

3. На момент вчинення виконавчого напису 11 червня 2021 року Позивач не проживав за адресою, котра вказана у Постанові про відкриття виконавчого провадження: АДРЕСА_1 . По цій адресі він проживав з 15.09.2016 до 17.05.2019р . Про це свідчить запис на сторінці 13 паспорта Позивача. Тобто людина, котра підписала за Позивача кредитний договір очевидно не мала оновлених даних про місце проживання Позивача. 11.06.2021р Позивач був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач просить визнати виконавчий напис № 55497 від 11 червня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», , загальної суми заборгованості 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок), таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати: судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та забезпечено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Авентус Україна» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа приватний виконавець Клименко Р.В., шляхом зупинення стягнення боргу згідно виконавчого провадження №66358788, відкритого постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. від 03.08.2021, реєстраційний номер №55497 про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» заборгованості в розмірі 50000,00 гривень до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

04 жовтня 2023 року відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» надав до суду відзив на позовну заяву (а. с. 61-79), відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, оскільки, вважає позов необгрунтованим, завідомо безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідач зазначає, що посилання позивача у позовній заяві про те, що останній не укладав кредитний поговів з Товариством, не відповідає дійсності, вказані посилання є безпідставними та такими, що заводять суд в оману. Також, відповідач зазначає, що Товариством було надано всі необхідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а також надано документи, що підтверджують безспірність суми заборгованості позивача перед Товариством та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, твердження позивача про те що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства не відповідає дійсності, є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування свого позову щодо факту підтвердження (або спростування) безспірності заборгованості або іншої відповідальності/іншого розміру заборгованості боржника перед Товариством на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом. З урахуванням вищевикладеного відповідач вважає, що нотаріусом правомірно вчинено виконавчий напис №55497 від 11.06.2020р. у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідач з посиланням на ст. 178 ЦПК України просить відмовити позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

17 жовтня 2023 року представник позивача адвокат Паращак В. В. подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої він з позивачем не погоджуються з аргументами відповідача, вважають їх не переконливими та такими, що не спростовують законні прохання викладені в позові.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с. 39, 56).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву у якому просять заяву розглядати без їх участі (а. с. 61-67).

Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с. 39, 58).

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Приписами ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Положенням ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат»).

Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. вчинений виконавчий напис № 55497 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» загальної суми заборгованості 50000,00 грн. Вказаний виконавчий напис було вчинено на підставі договору № 3255577 про надання споживчого кредиту від 26 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а. с. 97-98).

Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 03 серпня 2021 року виконавцем було відкрито виконавче провадження № 66358788 про примусове виконання вказаного виконавчого напису (а. с. 17).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Ст. 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів вказаної статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п/п 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку).

Крім того, п/п 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, але сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, п/п. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однією з ознак безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх.

Відповідачем не було надано доказів про надання нотаріусу для вчинення нотаріальної дії оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, виписки по рахунку боржника чи розрахунку заборгованості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» наданий банком розрахунок суми заборгованості не є документом, який підтверджує безспірність вимог банку. Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та Фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року було залишено без змін.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року.

Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси можуть вчиняти виконавчі написи за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції чинній на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 11.06.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, оскільки договір № 3255577 про надання споживчого кредиту від 26 листопада 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», на який посилається приватний нотаріус Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. у виконавчому написі, укладений між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» у простій письмовій формі (а. с. 76-79, 89-96). Проте, згідно пункту 1 Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, визначено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінали нотаріально посвідчених договорів. В матеріалах справи відсутні (не надано до суду учасниками справи) докази/документи, які б підтверджували, що укладений між позивачем і ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» договір № 3255577 про надання споживчого кредиту від 26 листопада 2020 року є нотаріально посвідченим, а отже, цей кредитний договір не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О. В. № 55497 від 11.06.2021 року, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні вищевказаної нотаріальної дії не був встановлений факт безспірності заборгованості, виконавчий напис вчинено без дотримання умов вчинення виконавчого напису передбачених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а відповідачем не надано жодного доказу на спростування вимог позивача.

У відповідності до частини 1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суду повинен вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В порядку статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно Договору про надання правової допомоги № 39/23/Щ від 11.08.2023 року, підготовкою справи для звернення до суду займався адвокат Паращак В.В. (а.с. 12-15) Відповідно до додатку № 1 до договору про надання правової допомоги № 39/23/Щ від 11.08.2023 року, розмір гонорару адвоката Паращака В.В. становить 6000,00 грн. (а.с. 16). Проте позивачем не надано суду доказів сплати ним адвокату Паращака В.В. гонорару в розмірі 6000,00 грн., а тому витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. не доведені, а тому ця сума не включається судом до суми судових витрат і не підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 51009554-1 від 17.08.2023 р. (а. с. 1) та при поданні заяви про забезпечення позову сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн., що підтверджується квитанцією № 411710011 від 17.08.2023 (а. с. 46).

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ці судові витрати, понесені з оплати судового збору в розмірі 1610 гривні 40 копійок.

Оскільки позов підлягає задоволенню, в силу ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача на користь позивача стягнути судові витрати: сплачений останнім судовий збір на суму 1610 гривні 40 копійок.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 18, 262 ЦК України, ст. 15, 16, 18, 87-89 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Визнати таким, що не підлягає виконання виконавчий напис № 55497, вчинений 11.06.2021 приватним нотаріусом Київсько-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП ( НОМЕР_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» заборгованості 50000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВЕНТУС УКРАЇНА" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП ( НОМЕР_1 ) понесені судові витрати в сумі сплаченого судового збору 1610 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 з дня виготовлення повного тексту рішення суду днів до Полтавського апеляційного суду

Повний текст рішення виготовлено 23 жовтня 2023 року.

Суддя О. А. Городівський