2/705/1092/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2023 року суддя Уманського міськрайонного суду Гудзенко В.Л., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

13 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021 цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Букіній О.М.

14 вересня 2021 суддею Солом`янського районного суду м. Києва Букіною О.М. винесено ухвалу, якою вказану вище справу передано на розгляд до Уманського міськрайонного суду Черкаської області за правилами виключної підсудності, на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що спір, який виник між сторонами стосується нерухомого майна, оскільки предметом спору сторін є стягнення заборгованості з орендної плати, яка виникла на підставі укладеного сторонами по справі договору №16-06-2020-2/2 від 13.07.2020 обладнання, а саме пристроїв зарядних для електромобілів, яке відповідно до Специфікації 31, що є невід`ємною частиною договору, знаходиться в м. Умані.

Таким чином суд визначив, що вказаний позов підпадає під вимоги ч. 1 ст. 30 ЦПК України, як такий, що виник з приводу нерухомого майна та повинен на думку суду, пред`являтись за місцем знаходження майна або основної її частини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Звертаю увагу, що ухвала про передачу справи за підсудністю винесена суддею Солом`янського районного суду м. Київ 14 вересня 2021 року, однак направлена до Уманського міськрайонного суду Черкаської області лише 06 січня 2023 року, про що свідчить штемпель на конверті.

23 січня 2023 року цивільна справа надійшла до Уманського міськрайонного суду Черкаської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Гудзенко В.Л.

Оглянувши отримані матеріали цивільної справи, вважаю відсутніми підстави для прийняття справи до свого провадження та вирішення питання щодо її розгляду, з метою усунення порушень прав позивача по справі гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, виходячи з наступного.

Законодавством чітко регламентовано підсудність справ, а саме чинний Цивільний процесуальний кодекс України встановлює підсудність справ: загальну, виключну, а також в деяких категоріях справ - альтернативну.

За положеннями ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

За поданим позивачем позовом підлягає застосуванню загальна підсудність і не може бути застосована виключна підсудність у відповідності до ч. 1 ст. 30 ЦПК України про яку йде мова в ухвалі суду без обґрунтованих на це законних підстав, враховуючи наступне.

Так, ч. 1 ст.30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).

Посилання суду на те, що зарядні пристрої (станції) для електромобілів є нерухомим майном та знаходяться на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим, що узгоджується з вимогами ст. 181 ЦК України є помилковими, виходячи з того, що ч. 2 ст. 181 ЦК України визначено, що рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Відповідно до положень ст. ст. 181, 190 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації.

Зарядна станція - це обладнання, яке призначено для заряджання електромобілів, яке встановлюється на будь-якому об`єкті (земельній ділянці, приміщення та ін.), та жодним чином не відноситься до такого нерухомого майна, переміщення якого є неможливе без їх знецінення та зміни його призначення.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що зарядні пристрої (станції) для електромобілів не є об`єктом, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, оскільки даний зарядний пристрій технічно відноситься до матеріального об`єкту (речі), яка може бути переміщена без заподіяння їй шкоди, тобто є рухомим майном, тому застосування судом до спірних правовідносин виключну підсудність, зазначену у ч. 1 ст. 30 ЦПК України, є помилковим, оскільки підсудність цієї справи не є виключною, тобто такою, що пов`язана із «нерухомим майном».

Отже, позов до юридичної особи слід розглядати, відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України за місцезнаходження юридичних осіб згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. В свою чергу, ТОВ «Група Електроюа» (Код ЄДРПУО: 42869331) зареєстровано за адресою: 03087, м. Київ, вул. Пітерська, буд. 5-А, яка віднесена до територіальної підсудності Солом`янського районного суд м. Києва.

Такої ж думки дотримується і Київський апеляційний суд, який неодноразово скасовував ухвали Солом`янського районного суду м. Києва про передачу справи на розгляд іншого суду за підсудністю за наведених підстав та направляв справи на розгляд Солом`янського районного суду м. Києва, як такі, що підсудні цьому ж суду ( справа 760/20154/21, 22-ц/824/2611/2022, справа № 760/7576/21, 22-ц/824/8195/2021 ).

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивачем було здійснено розпорядження своїми процесуальними правами відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України та вірно обрано підсудність справ за місцезнаходженням відповідача по справі, пред`явивши позов саме до Солом`янського районного суду м. Києва.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Проте під час постановлення ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 14.09.2021 року в межах розгляду цієї цивільної справи, на вищевказані приписи законодавства не було звернуто належної уваги, чим фактично здійснено розпорядження правами позивача, за відсутності його волевиявлення.

Враховуючи те, що дана справа направлена Солом`янським районним судом м. Києва до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з порушенням правил, встановлених ст. 31 ЦПК України, повернення справи для вирішення питання про правильне визначення правил підсудності не може вважатися спором про підсудність, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Основного Закону: правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст. ст. 26-32 ЦПК України.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп/1997, частину першу статті 55Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010, відмова суду в прийнятті позовних заяв, скарг, оформлених відповідно до процесуального закону, є порушенням права на судовий захист, яке за статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012, ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права.

Відповідно до ч. 3 ст.31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Враховуючи загальні правила підсудності, приходжу до висновку, що дана цивільна справа передана до Уманського міськрайонного суду Черкаської області за правилами виключної підсудності помилково, з порушенням правил підсудності, провадження по якій порушить визначення розгляду справи належним судом, а також може бути наслідком порушення прав позивача у розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, за наслідком чого, з метою попередження таких обставин, що є прерогативою суду, для розгляду справи належним судом, встановленим законом, що в іншому випадку є наслідком скасування судового рішення, суд вважає за необхідне повернути матеріали цивільної справи за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Одночасно вважаю, що такі дії є виправданими, оскільки усунення допущеної помилки, гарантує права та інтереси сторін на належний розгляд їх спору належним судом, встановленим законом, упродовж розумного строку, оскільки у разі скасування рішення суду за наслідком розгляду справи, з підстав на формальне відношення до визначених правил, може мати як наслідок затягування розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

При викладених обставинах, суд приходить до висновку про непідсудність справи Уманському міськрайонному суду Черкаської області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 30-32, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Відмовити у прийнятті до провадження цивільної справи № 760/244024/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості та повернути до Солом`янського районного суду м. Києва (місце знаходження: 03037, м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25), за належною територіальною юрисдикцією.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Л. Гудзенко