УХВАЛА

20 січня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/3330/15-ц

провадження № 22-ц/4809/178/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Дуковський О.Л.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2022 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 грудня 2015 року закрито.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2022 року залишено без руху; запропоновано скаржнику у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали надати до апеляційного суду обґрунтовану заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а також докази на підтвердження відповідних доводів. Апеляційним судом роз`яснено скаржнику, що у разі неподання заяви у встановлений строк або у випадку, коли вказані у заяві підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані судом неповажними, йому буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

З інформації на сайті АТ «Укрпошта» щодо статусу поштового відправлення вбачається, що копію ухвали апеляційного суду від 26 грудня 2022 року скаржником отримано 03 січня 2023 року.

04 січня 2023 року, тобто в межах встановленого апеляційним судом строку, представником скаржника подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо поновлення пропущеного скаржником строку на апеляційне оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2022 року, колегія суддів виходить із наступного.

Як встановлено судом, апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу мала бути подана у строк до 20 квітня 2022 року включно, а фактично подана до суду апеляційної інстанції 21 жовтня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом процесуального строку на апеляційне оскарження.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, у апеляційній скарзі скаржник зазначив, що повний текст оскаржуваної ухвали судом складено 05 квітня 2022 року. Оскільки фотокопію повного тексту оскаржуваної ухвали відповідачем отримано під час ознайомлення з матеріалами справи 14 жовтня 2022 року, просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2022 року.

У заяві, поданій на виконання ухвали апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, скаржник вказує на те, що має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в силу імперативних правил ч. 2 ст. 354 ЦПК України. Акцентує увагу на тому, що в матеріалах справи відсутні докази надсилання судом першої інстанції в установленому законом порядку копії оскаржуваної ухвали на адресу відповідача. У зв`язку з викладеним зазначає, що апеляційна скарга на оскаржувану ухвалу подана через шість місяців після розгляду справи, оскільки бездіяльність суду першої інстанції щодо не направлення скаржнику копії оскаржуваного судового рішення позбавила можливості відповідача підготувати і подати апеляційну скаргу, що суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. Вважає, що судом першої інстанції створено йому штучні перешкоди у доступі до правосуддя. Посилаючись на роз`яснення, надані в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ

в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року №12, вказує, що у разі, якщо недотримання строків апеляційного оскарження було зумовлене діями (бездіяльністю) суду першої інстанції, зокрема, особа не була належним чином повідомлена про час і місце судового засідання або їй не надіслана протягом п`яти днів з дня проголошення рішення його копія, як це вимагається у ч. 3 ст. 222 ЦПК, то ці обставини можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження за заявою особи, яка оскаржує судове рішення.

В обґрунтування поданої заяви скаржник також посилається на введення в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим було обмежено доступ до судових рішень та свободу пересування на території України.

Колегія суддів не може погодитися з такими доводами скаржника.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право має забезпечуватися справедливими судовими процедурами.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи (ч.3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно зі ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Системний аналіз статей 126, 127 ЦПК України дає підстави для висновку, що поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження є правом, а не обов`язком суду, яке він реалізує через встановлення об`єктивної неможливості дотримання вимог процесуального закону скаржником.

Суд апеляційної інстанції встановив і зазначене не заперечується скаржником, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду першої інстанції, що відбулося 31 березня 2022 року та у якому була постановлена оскаржувана ухвала.

Разом з тим, наведені скаржником в апеляційній скарзі та у заяві про поновлення строку обставини, якими останній обґрунтовує поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зводяться до того, що судом першої інстанції не виконано свого обов`язку, встановленого ч.5 ст. 272 ЦПК України, та не надіслано скаржнику копію оскаржуваної ухвали суду. Натомість, ознайомившись зі змістом ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2022 року лише 14 жовтня 2022 року, у межах строку встановленого ч. 2 ст. 354 ЦПК України скаржник подав апеляційну скаргу, а тому вважає наявними підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Оцінюючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження, наведені скаржником, колегією суддів враховується, що відповідно до п.п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, п. 46).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією з гарантій додержання в суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся зі скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними (ухвали від 18 вересня 2020 року у справі № 11-119сап20, від 22 лютого 2021 року у справі № 9901/42/20).

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 560/5541/20 зазначено наступне:

«12. Посилання колегії суддів на брак фінансування реалізації надсилання повідомлень сторонам про рух справи та покладені на них обов`язки стосовно форми та порядку подання заяв (скарг), а звідси - на можливість використання альтернативних засобів комунікації (телефон, електронна пошта, месенджери тощо) в умовах, коли законодавча та виконавча гілки влади не можуть вирішити проблеми фінансування витрат на повідомлення учасників справи про рух справи встановленими законом засобами, у зв`язку із чим не досягається мета правосуддя та обмежуються права сторін знати про суд, не можуть слугувати критеріями для звернення до Великої Палати з пропозицією відступу від правової позиції, бо, повторюючись, зазначимо, що не містять в собі ознак ініційованого відступу від правової позиції.

13. Велика Палата звертає увагу, що в межах фактичних передумов розгляду касаційної скарги в цій справі касаційний суд може сам визначити, чи обраний апеляційним судом спосіб повідомлення касатора про рух справи справді порушив чи обмежив його право на апеляційний перегляд. Зокрема, може відповісти і вирішити, чи за умови, коли апелянт беззаперечно (достеменно) знав про ухвалу суду про залишення апеляційної скарги без руху, про її зміст та обов`язок прореагувати на вимоги суду і відтак міг виконати ці вимоги, але свідомо цього не робив, оскільки очікував на формальне отримання копії ухвали поштою рекомендованим листом, зазнав обмеження на доступ до апеляційного перегляду справи тільки тому, що отримав судове повідомлення про рух справи, яке було надіслане з використанням альтернативних засобів комунікації».

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники, повинні добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Апеляційним судом вже зверталась увага на те, що процесуальний обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки чітко визначає характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасників справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у них прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне або ж з об`єктивних причин - у розумний строк, тобто без суттєвих затримок та зайвих зволікань, виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Отже, сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Апеляційний суд враховує, що не існує іншого способу визначити, які причини пропуску строку належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з підготовкою звернення до суду тощо.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду не знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду, порушив ці строки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що скаржником не наведено об`єктивних обставин, які завадили або унеможливили виконання ним свого процесуального обов`язку щодо використання у повному обсязі наявних засобів та передбачених законодавством можливостей для вчинення відповідних процесуальних дій у межах встановленого законом строку. Зокрема, скаржник не був позбавлений права та можливості звернутись до суду першої інстанції із заявою про отримання копії оскаржуваного судового рішення до набрання ним законної сили. Обставин, які б унеможливлювали отримання ним копії оскаржуваного судового рішення у суді першої інстанції в межах встановленого строку на апеляційне оскарження скаржником не наведено.

У контексті викладеного, апеляційний суд враховує, що скаржник не скористався своїм правом ознайомитись з текстом оскаржуваної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua), загальний доступ до якого було відновлено Державною судовою адміністрацією України 20 червня 2022 року, допустивши значний пропуск строку на апеляційне оскарження.

Суд зауважує, що особа, яка заявляє клопотання про поновлення встановленого законом процесуального строку, у тому числі і строку на апеляційне оскарження, в силу вимог ст. 81 ЦПК України повинна подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Всупереч викладеному, скаржником до суду апеляційної інстанції таких доказів не надано, матеріали справи їх не містять.

Щодо посилань скаржника на запровадження в Україні воєнного стану та пов`язаним з цим обмеженням свободи пересування на території України, варто зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Оскільки звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою є правом, а не обов`язком особи, то реалізація зазначеного права має відбуватися з дотриманням порядку та строків, установлених положеннями ЦПК України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Тобто, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для безумовного поновлення пропущеного процесуального строку, а має оцінюватись судом у взаємозв`язку з конкретними обставинами, зумовленими дією воєнного стану, які завадили своєчасному вчиненню відповідних процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Апеляційним судом зважено на наявність в матеріалах справи заяви відповідача від 31 березня 2022 року про розгляд справи без його участі та заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 14 жовтня 2022 року, які були подані скаржником безпосередньо до суду першої інстанції у період дії воєнного стану (а.с. 120, 138), а також реалізацію скаржником свого права на ознайомлення з матеріалами справи у згаданий період.

Наведені обставини, враховуючи проживання скаржника безпосередньо у місті Кропивницькому, викликають обґрунтовані сумніви у впливі воєнного стану на можливість реалізації скаржником своїх процесуальних прав та виконання ним своїх обов`язків у даній справі.

Виходячи з викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, колегія суддів не вважає їх реальними, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду.

Отже, недопущення виникнення зазначених у клопотанні причин пропуску строку цілковито залежало від волі та бажання скаржника.

ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України»).

Отже, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Наведені скаржником обставини, якими він обґрунтовує поважність причин піврічного пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, не дають підстав вважати їх об`єктивними та непереборними. Процесуальна поведінка скаржника не демонструє повноти використання своїх процесуальних прав, готовність брати участь у справі на всіх етапах її розгляду, достатньої зацікавленості щодо належного захисту своїх прав в судовому порядку. Скаржник не довів, що у цій справі можливість вчасного подання ним апеляційної скарги не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від його волевиявлення. Натомість пропуск строку на апеляційне оскарження судових рішень через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку.

Велика Палата Верховного Суду у схожих правовідносинах вказала, що зазначені скаржником причини пропуску строку в зіставленні з відомостями про дату постановлення оскаржуваного судового рішення, датою його оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також значний проміжок часу, що сплинув з дня його ухвалення до дня подання апеляційної скарги, дають підстави вважати їх необґрунтованими, а відтак неповажними для поновлення строку (ухвала ВП ВС від 07 вересня 2022 року у справі № 9901/462/21).

За викладеного, підстави для поновлення скаржнику пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції у даній справі відсутні.

Такий висновок колегії суддів ґрунтується на необхідності дотриманням балансу суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані.

Принцип 7 Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення функціонування правосуддя, передбачає, що слід вживати заходів задля відвернення зловживань засобами правового захисту після постановлення судового рішення.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28 квітня 2021 року у справі №640/3393/19, процесуальні строки роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в судочинстві виникнуть порушення прав учасників процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Частинами 3, 4 ст. 357 ЦПК України визначено, що протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 358 цього Кодексу.

За п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Таким чином, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції у даній справі необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 354, 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. Л. Дуковський