печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С.В.,

при секретарі судових засідань - Брачун О.О.,

за участі представника заявника - Литвинчука О. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16371/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Брук», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16371/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Брук», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заява обґрунтовувалась тим, що у 2014 році в ОСОБА_1 трапився інфаркт. У процесі лікування йому зроблені операції - маммарокоронарне шунтування та аортокоронарне шунтування, що підтверджується витягом з історії хвороби № 2164/14. З 2019 року його стан здоров`я став погіршуватись. Враховуючи вік (70 років) в нього з`явились фібриляція передсердій, церебральний атеросклероз, стеноз внутрішньої сонної артерії, дисцикуляторна енцефалопатія та інші. Але страшною хворобою виявився цукровий діабет II тяжкої форми в стадії мед.субкомпенсації (витяг з історії хвороби № 1248/19). Насправді тяжким для ОСОБА_1 став кінець 2021 початок 2022 року. Він провів на стаціонарному лікуванні з 21.12 по 30.12.2021, з 10.01. по 14.01.2022, з 07.02. по 11.02.2022. На ґрунті цукрового діабету в заявника розвинувся нефротичний синдром (хронічна хвороба нирок спочатку 4 ступеню, а зараз вже 5 ступеню). На даний час він знаходиться на постійному лікуванні амбулаторним гемодіалізом 3 рази на тиждень (довідка № 2-Д/22). Проте цого стан продовжує погіршуватись, оскільки через постійні відключення світла гемодіаліз неможливо вчасно проводити. Останній раз у зв`язку з загостренням він потрапив до реанімації та опинився на стаціонарному лікуванні з 16.09.2022 по 02.10.2022. У зв`язку з неможливістю отримати належне лікування у зв`язку з війною, в нього розвинулись ускладнення. Так, додатково виявили анемію, діабетичну ангіопатію та полінейропатію нижніх кінцівок (він вже не може сам рухатись). Заявнику рекомендовано звернутись до МСЕК за отриманням статусу інваліда. Лікарі наполягають на проведенні замісної ниркової терапії (гемодіаліз, перитонеальний діаліз, трансплантація) (витяг з медичної карти стаціонарного хворого № 2223/20). Подальше неотримання належного лікування для завяника означатиме неминучу болісну смерть. На даний час в умовах військового стану, надскладного економічного становища, постійного відключенні світла та інших факторів завяник не може в Україні отримати гідне медичне лікування, та змушений звернутись до Німеччини за медичною допомогою. 01.12.2022 він отримав запрошення для проходження лікування, проте не може виїхати у зв`язку з наявністю заборони на виїзд на кордон.

Також заявник зазначив, що він не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчими документами. З його пенсії постійно відраховувались кошти на погашення зобов`язань. Адреса мешкання не змінювалася. Крім того, ним додано роздруківку з автоматизованої системи виконавчого провадження, згідно якої виконавче провадження № 51445129 завершено.

Згідно з частиною шостою статті 441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Представник заявника в судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити.

Виконавець в судове засідання не з`явився, про розгляд заяви повідомлявся належним чином.

Судом встановлено, що 07 травня 2018 року ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон на підставі ухвали Печорського районного суду м. Києва по праві № 757/16371/13-ц до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом Печерського районного суду м. Києва від 29.10.2014 №757/16371/13-ц.

Ухвалу винесено на підставі звернення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сіренко С.В. до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України у виконавчому провадженні № 51445129, з виконання зобов`язань, покладених виконавчим листом № 757/16371/13- ц, виданим 29.10.2014 Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк АВАЛЬ» заборгованості за кредитним договором № 010/08/3965 від 29.05.2008 у розмірі 29 347 476, 07 грн.

Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду "Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии", § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...».

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження боржником здійснюється сплата заборгованості частково за рахунок відрахувань із пенсії, він має неабиякі серйозні проблеми із здоров`ям та потребує медичної допомоги, за отриманням якої звернувся до Німеччини та отримав відповідне запрошення для проходження лікування.

Оскільки боржником поступово вживаються заходи щодо погашення заборгованості, то відсутні підстави стверджувати про його ухилення від виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного та з огляду на стан здоров`я заявника, військові події у Державі, суд приходить до висновку про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, з метою забезпечення отримання заявником належної медичної допомоги.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 8, 9, 21, 30, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-23, 353, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16371/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гарант Брук», про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , встановлене ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 травня 2018 року по справі № 757/16371/13-ц.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. В. Вовк