Справа № 358/840/23 Провадження № 2-о/358/58/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Романенко К.С.,

за участю секретаря судового засідання Шпак К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Богуславі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 13 червня 2023 року звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він постійно проживає на території України, однак для отримання громадянства, йому потрібно встановити саме факт постійного його проживання станом на 24 серпня 1991 року

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 16 червня 2023 року відкрито провадження у справі та постановлено справу до судового розгляду по суті.

Заяву мотивує тим, що 21.06.2006 року заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду міста Києва із заявою до Відділу ПРФО Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт проживання ОСОБА_1 на території України з 1991 р. по момент подання заяви 21.06.2006 р.

Вказана заява розглядалась Києво-Святошинським районним судом Київської області у складі судді Усатова Д.В. в рамках справи № 2-0-126. Примірник вказаної заяви та інші матеріали справи перебувають у розпорядженні (архіві) Києво- Святошинського районного суду Київської області.

За наслідком судового розгляду Києво-Святошинським районним судом Київської області постановлено рішення від 11.07.2006, яким заяву ОСОБА_1 до відділу ПРФО Києво-Святошинського району Київської області про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено, встановлено факт, що ОСОБА_1 , проживає на території України з 1991 року по дату винесення рішення.

Однак, при ухваленні Києво-Святошинським районним судом Київської області 11.07.2006 рішення у цій цивільній справі № 2-о-126 не було уточнено дату з якої встановлений факт проживання заявника на території України у 1991 році, а саме не вказано, що ОСОБА_1 , проживав на території України саме станом на 24 серпня 1991 року, хоча надані докази та встановленні в ході розгляду справи факти свідчили на те, що заявник дійсно проживав на території України станом на 24.08.1991 р.

В свою чергу, 08.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 2-о-126, оскільки при ухваленні Києво-Святошинським районним судом Київської області 11.07.2006 рішення, у зазначеній цивільній справі не в повній мірі було вирішено заявлену вимогу, а саме не вказано, що ОСОБА_1 проживав на території України саме станом на 24 серпня 1991 року.

Однак, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2022 у справі № 2-о-126/06 у задоволенні вищезазначеної заяви було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 першочергово не заявляв вимоги щодо встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р., тому це не було предметом розгляду у справі № 2-о-126.

У зв`язку з викладеним, станом на теперішній час ОСОБА_1 змушений звернутися до суду з даною заявою з новими вимогами, тобто новим предметом спору, але з підстав, які існують з 2006 року, оскільки отримання ОСОБА_1 , громадянства України триває, а його завершення (отримання громадянства України) неможливе без встановлення факту про те, що він постійно проживав на території України саме станом на 24 серпня 1991 року.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Герасимова Т.І. в судове засідання не з`явилися, подали суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, при цьому зазначили, що вимоги підтримують у повному обсязі та просять заяву задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Герасимова Т.І. подала суду клопотання в якому просила врахувати, що заявник одружений на ОСОБА_2 , яка також має посвідку на постійне проживання в Україні та володіє нерухомістю в с. Чайки, Богуславського району Київської області, також троє дітей заявника народилися в Україні та постійно тут проживають, на підтвердження чого просила долучити до матеріалів справи копії свідоцтва про народження дітей, свідоцтва про шлюб, посвідки на постійне проживання, витяг про право власності.

Представник заінтересованої особи Великобичківської селищної ради Рахівського району Закарпатської області в судове засідання не з`явилася, позаяк подала суду заяву про розгляд справи у відсутності представника селищної ради, при цьому зазначила, що вимоги заяви визнає та проти задоволення заяви не заперечує.

Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області Білоруцький Володимир Миколайович подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову зазначивши, що перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006) (далі - Порядок № 215)

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 25 Порядку № 215 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24.08.1991 на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду (п. 44 Порядку №215).

Так, у додатках до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення заявником додано:

- засвідчена копія посідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 24.01.2018;

- засвідчена копія довідки Сватівського РВК;

- засвідчена копія рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2006 у справі № 2-о-126;

- засвідчена копія ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2022 у справі № 2-о-126/06.

Як вбачається з доданих до заяви матеріалів, надана довідка Сватівського РВК, як доказ постійного проживання заявника на території України за станом на 24.08.1991 не містить відомостей щодо постійного його проживання станом на 24.08.1991 на території України.

Також, представник вважає, що покази лише свідків без надання інших документів, не є належними доказами, оскільки не містять інформації щодо проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 та не свідчать про факт такого проживання саме заявником. Тому, беручи до уваги наведене, представник заінтересованої особи вважає, що відсутні будь-які фактичні обставини які б свідчили про те, що заявник за станом на 24.08.1991 постійно проживав на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1991 року проживає на території України.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду міста Києва № 2-о-126/06 встановлено факт, що ОСОБА_1 проживає на території України з 1991 року до сьогодні (по дату винесення рішення) (а.с. 11).

Оскільки при ухваленні Києво-Святошинським районним судом Київської області 11.07.2006 рішення, як вважав заявник, у зазначеній цивільній справі не в повній мірі було вирішено заявлену вимогу, а саме не вказано, що ОСОБА_1 проживав на території України саме станом на 24 серпня 1991 року, тому він звернувся до суду із заявою про винесення додаткового рішення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.08.2022 у справі № 2-о-126/06 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 2-о-126 заявнику відмовлено, оскільки ОСОБА_1 першочергово не заявляв вимоги щодо встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, тому це не було предметом розгляду у справі № 2-о-126.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Статтею 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюються підстави набуття громадянства України.

Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» Особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 станом на теперішній час змушений звернутися до суду з даною заявою з новими вимогами, тобто новим предметом спору, але з підстав, які існують з 2006 року, оскільки отримання ОСОБА_1 , громадянства України триває, а його завершення (отримання громадянства України) неможливе без встановлення факту про те, що він постійно проживав на території України саме станом на 24 серпня 1991 року на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про громадянство України», іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України. Умовами прийняття до громадянства України є (одночасне виконання):

- визнання і дотримання Конституції України та законів України;

- подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців);

- безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років (окрім осіб, які перебувають у шлюбі з громадянами України понад 2 роки; осіб, які перебували у шлюбі з громадянином України понад 2 роки, який припинився внаслідок його смерті; осіб, яких визнано біженцями; осіб, які проходять військову службу в Збройних силах України за контрактом; осіб, які проходять військову службу в Збройних силах України за контрактом та нагороджені державною нагородою; осіб, які мають визначні заслуги перед Україною; осіб, прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України; осіб, які отримали посвідку на тимчасове проживання відповідно до частини 20 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»);

- отримання дозволу на імміграцію (окрім осіб, які проходять військову службу в Збройних силах України за контрактом; осіб, які проходять військову службу в Збройних силах України за контрактом та нагороджені державною нагородою; осіб, які мають визначні заслуги перед Україною; осіб, прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України; осіб, які отримали посвідку на тимчасове проживання відповідно до частини 20 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»);

- володіння державною мовою відповідно до рівня, встановленого законодавством України - підтверджується сертифікатом про рівень володіння державною мовою, який видається Національною комісією зі стандартів державної мови за результатами іспиту (окрім осіб, які мають визначні заслуги перед Україною або осіб, прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України та осіб, які отримали посвідку на тимчасове проживання відповідно до частини 20 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»);

- наявність законних джерел існування (окрім осіб, яких визнано біженцями; осіб, які проходять військову службу в Збройних силах України за контрактом та нагороджені державною нагородою; осіб, які мають визначні заслуги перед Україною; осіб, прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України; осіб, які отримали посвідку на тимчасове проживання відповідно до частини 20 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Заявником ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), зокрема рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.07.2006, яке набрало чинності, яким ОСОБА_1 встановлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_1 проживає на території України з 1991 року по дату винесення рішення; документи щодо його проживання, проходження строкової військової служби на території України, народження трьох його дітей на території України, тощо. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав на території України, а саме: з 1991 року по 1993 рік в АДРЕСА_1 ; з 1993 по 1996 рік проживав в м. Сватово Луганської області; з 09.11.2016 року по даний час зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , тобто, встановлення факту проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року йому необхідно для набуття громадянства України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 247, 263-265, 315- 319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання).

Головуючий: суддя К. С. Романенко