Справа № 758/5270/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

23 січня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), третя особа: Сьома київська державна нотаріальна контора, про скасування арешту майна

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Сьома київська державна нотаріальна контора, про скасування арешту майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є спадкоємцем нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 за померлими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим, у вересні 2019 звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину на вказане майно.

Під час вчинення нотаріальної дії з`ясувалось, що 28.02.2007 Четвертою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва АК № 286774 від 20.02.2007 зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт 1/4 частини спадкового майна, яка на той час належала спадкодавцю ОСОБА_3 .

Постановами державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Шапченко О.А. від 13.09.2019 № 2606/02-31, № 2607/02-31 у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на вказане майно відмовлено з тих підстав, що згідно з довідкою від 19.08.2019 № 13226 Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, обтяження з указаного нерухомою майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не знімалось, а відтак, видати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно не є можливим до зняття арешту.

Згідно з інформацією Подільського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві, у Державному реєстрі прав не виявлено відомостей про арешт спадкового майна, як і неможливо ідентифікувати виконавче провадження, в якому накладено арешт на вказане майно постановою АК № 286774 від 28.02.2007, а відтак, не вбачається за можливе припинити його.

Для з`ясування конкретних підстав для накладення та скасування арешту на майно позивача її представником направлялись адвокатські запити до Подільського ВДВС у м. Києві, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту Державної реєстраційної служби Міністерства юстиції України, ДП «Національні інформаційні системи», Київського державного нотаріального архіву, проте, вичерпної інформації щодо підстав накладення арешту та його чинності на теперішній час не отримано, як і будь-яких роз`яснень стосовно наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна взаємовиключних відомостей щодо наявності або відсутності у реєстрах записів про арешт майна, право на спадкування якого належить позивачу, як і не вдалось отримати копію постанови про арешт майна у зв`язку із знищенням даного документа за закінченням терміну зберігання.

Відтак, на теперішній час наявна суперечлива інформація з приводу перебування спадкового майна під арештом, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, тим самим перешкоджає набуттю позивачем права власності на спадкове майно на законних підставах.

У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду з позовом, просила суд скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва АК № 286774 від 20.02.2007 на 1/4 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29 липня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

02.09.2022 представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи витягу № 305218758 з Державного реєстру прав.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавав, правом на участь в судовому засіданні не скористався, відзив на позовну заяву не надавав.

Третя особа судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавала.

За таких обставин, керуючись ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 289 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави та умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Шапченко О.А. від 13.09.2019 № 2606/02-31, № 2607/02-31 у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено з тих підстав, що згідно з довідкою від 19.08.2019 № 13226 Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, обтяження з указаного нерухомою майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не знімалось, а відтак, видати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно не є можливим до зняття арешту (а.с. 22-23).

Згідно довідки № 305218758 від 18.07.2022 з Державного реєстру прав, 28.02.2007 Четвертою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва АК № 286774 від 20.02.2007 зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт 1/4 частини спадкового майна, яка на той час належала спадкодавцю ОСОБА_3 (а.с. 79-80).

Відповідно до повідомлення № В/11 від 09.12.2019 Подільського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві, згідно даних АРМ «Виконавець» неможливо ідентифікувати виконавче провадження, в якому накладено арешт постановою АК № 286774 від 28.02.2007 на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак, не вбачається за можливе припинити його (а.с. 25).

Згідно відповіді № 7644 від 21.01.2022 на адвокатський запит представника позивача, у Державному реєстрі прав не виявлено відомостей про арешт 1/4 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому, у відділу немає можливості припинити його (а.с.28).

За інформацією Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (листи від 08.06.2022, 14.06.2022, 30.06.2022), на виконанні у Державній виконавчій службі у Подільському районі м. Києва з 09.09.2005 по 05.06.2009 перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 про стягнення коштів з Позивача на користь ВАТ «Прокат», яке завершено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент прийняття рішення. Надання інформації щодо підстав накладення арешту є неможливим, у зв`язку зі знищенням матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_2 та журналів реєстрації кореспонденції за закінченням терміну зберігання, а також роз`яснено судовий порядок зняття арешту (а.с. 30, 33, 36).

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження № НОМЕР_2 закінчено 05.06.2009 Подільським РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, у зв`язку з працевлаштуванням боржника у межах територіальної юрисдикції ВДВС Кіровоградського МУЮ (а.с.24).

За інформацією Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 30.06.2022 № 22/01.2-24/04, виконавче провадження перебувало у Подільському відділі державної служби у м. Кропивницькому та 22.07.2009 повернуте за належністю до ВДВС Подільського РУЮ м. Києва відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 38).

Відповідно до повідомлення Подільського районного суду м. Києва від 05.07.2022, матеріали справи № 2-1261/04 за позовом ВАТ «Прокат» до ОСОБА_3 (на виконання якого було накладено арешт на майно останньої в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2) знищено за закінченням терміну зберігання (а.с. 49).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, серед іншого, припинення дії, яка їх порушує.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Частиною 1 ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день з якого вона оголошується померлою.

Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У своїх рішення Європейський суд з прав людини наголошував, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними засобами і тією метою, на яку спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними меті їх застосування.

Підставою даного позову позивач визначила наявність арешту, накладеного на майно спадкодавця, що перешкоджає їй в оформленні її спадкових прав на вказане майно. Отже, даний позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з оформленням права власності на спадкове майно.

При цьому, належним законним способом захисту, здатним забезпечити відновлення порушеного права позивача на спадкування арештованого майна, є скасування накладеного на спадкове майно арешту в судовому порядку, оскільки саме з таких підстав нотаріусом відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину, а тому, зі скасуванням арешту судом зникнуть перешкоди для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину та набуття останньою права власності на спадкове майно.

Відповідно до змін, внесених Наказом Міністерства юстиції України від 27.12.2019 № 4224/5 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, з 28.12.2019 органами виконавчої служби є районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 2019 року № 4075/5 «Про відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві» районні у м. Києві відділи державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві виведені зі складу Головного територіального управління юстиції у м. Києві та введені до складу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з підпорядкуванням цьому міжрегіональному управлінню і збереженням статусу юридичних осіб та перейменуванням згідно з Переліком районних у місті Києві відділів державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що змінюють підпорядкування.

Таким чином, позивач вірно визначив як відповідача за даним позовом Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), державним виконавцем якого (у межах діючої на той час організаційної структури) винесено постанову про арешт на спадкове майно.

Для з`ясування конкретних підстав для накладення та скасування арешту представником позивача направлялись адвокатські запити до Подільського ВДВС у м. Києві, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту Державної реєстраційної служби Міністерства юстиції України, ДП «Національні інформаційні системи», Київського державного нотаріального архіву, проте, вичерпної інформації щодо підстав накладення арешту та його чинності на теперішній час не отримано, як і будь-яких роз`яснень стосовно наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна взаємовиключних відомостей щодо наявності або відсутності у реєстрах записів про арешт майна, право на спадкування якого належить позивачу, як і не виявилось за можливе отримати копію постанови про арешт майна у зв`язку із знищенням даного документа за закінченням терміну зберігання.

Відтак, на теперішній час наявна суперечлива інформація з приводу перебування спадкового майна під арештом, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на нього, тим самим перешкоджає набуттю позивачем права власності на спадкове майно на законних підставах, обумовлюючи необхідність у зверненні до суду для захисту порушеного права шляхом скасування арешту в судовому порядку на підставі ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, на теперішній час спадкодавець ОСОБА_3 померла, відомості щодо заміни сторони боржника у виконавчому провадженні, в якому остання виступала боржником та було накладено арешт на спадкове майно, відсутні, а матеріали виконавчого провадження знищені за закінченням терміну зберігання.

При цьому, за змістом п.З розділу IX, п.З розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5, а також п.8.19, п.9.9 чинного раніше Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, строки зберігання документів виконавчого провадження обраховуються з моменту його завершення, а отже, знищення цих документів за закінченням терміну зберігання можливе лише в закінченому (завершеному) виконавчому провадженні.

Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті майна спадкодавця.

Незважаючи на це, арешт на спадкове майно не знято, що за таких умов порушує права позивача, внаслідок чого остання позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на частку у майні та користуватися і розпоряджатися зазначеним майном.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

У свою чергу, доводи позивача підтверджені належними та допустимими, в розумінні ЦПК України, доказами.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження існування вказаного обтяження, як і відсутність правових підстав для обмеження правомочностей власника.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), третя особа: Сьома київська державна нотаріальна контора, про скасування арешту майна - задовольнити;

Скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця Державної виконавчої служби у Подільському районі міста Києва АК № 286774 від 20.02.2007 року на 1/4 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) (адреса: 04208, м. Київ, проспект Г. Гонгадзе, буд. 5Б, );

третя особа - Сьома київська державна нотаріальна контора (адреса: 02068, м. Київ, вул. А. Ахматової, буд. 7/15, );

Заочне рішення може бути переглянуте Подільським районним судом міста Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК