гСправа № 358/1291/22 Провадження № 2/358/327/23
УХВАЛА

02 березня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, клопотання відповідача Богуславської міської ради про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Богуславської міської Ради про визнання незаконним та скасування рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га (кадастровий номер :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою: АДРЕСА_1 -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває цивільна справа №358/1291/22 (провадження №2/358/690/22) за позовом ОСОБА_1 до Богуславської міської Ради про визнання незаконним та скасування рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради Київської області «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 29 грудня 2022 року до Богуславського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства із позовною заявою про визнання незаконним та скасування рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради Київської області «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою: АДРЕСА_1 , звернувсь позивач ОСОБА_1

30 грудня 2022 року ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, головуючим суддею Богуславського районного суду Київської області Тітовим М.Б., було відкрито провадження у цивільній справі №358/1291/22 (провадження №2/358/690/22) та призначено підготовче судове засідання у вказаній цивільній справі на 01 лютого 2023 року об 11 годині 30 хв., в залі судового засідання Богуславського районного суду Київської області.

19 січня 2023 року відповідачем Богуславською міською радою до Богуславського районного суду Київської області в порядку ст. 178 ЦПК України було подано відзив з обґрунтуванням своїх заперечень на позовну заяву позивача.

Також, 19 січня 2023 року відповідачем Богуславською міською радою до Богуславського районного суду Київської області в порядку п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України було подано клопотання про закриття провадження у справі.

Під час проведення підготовчого судового засідання у вказаній цивільній справі, яке було призначене на 01 лютого 2023 року об 11 годині 30 хв., в залі судового засідання Богуславського районного суду Київської області за №1 позивач заявив усне клопотання про надання йому відповідно до положень ст.ст. 182-183 ЦПК України процесуального строку для подання письмового заперечення проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі від 19 січня 2023 року, яке було задоволено та судом було надано позивачу процесуальний строк до 01 березня 2023 року для подання письмового заперечення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі від 19 січня 2023 року.

15 лютого 2023 року позивачем ОСОБА_1 , до Богуславського районного суду Київської області в порядку ст. 179 ЦПК України було подано відповідь на відзив з обґрунтуванням своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

15 лютого 2023 року позивачем ОСОБА_1 , до Богуславського районного суду Київської області в порядку ст.ст. 182 - 183 ЦПК України було подано письмове заперечення проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі від 19 січня 2023 року.

В обгрунтування свого письмового клопотання про закриття провадження у справі від 19 січня 2023 року відповідач Богуславська міська рада зазначає, що постільки матеріали справи не містять доказів того факту, що позивач має речове право на земельну ділянку площею - 0,0100 га, кадастровий номер - :01:005:0112, розташована за адресою : АДРЕСА_1 то при прийнятті оскаржуваного рішення №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради Київської області «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га (кадастровий номер :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою: АДРЕСА_1 , Богуславська міська рада здійснювала свої владні управлінські функції, а оскільки в цих правовідносинах орган місцевого самоврядування реалізував свої владні управлінські функції у галузі земельних відносин, спір на думку відповідача, підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

При цьому відповідач в своєму клопотанні про закриття провадження у справі від 19 січня 2023 року, як на підставу задоволення своїх вимог посилається на правові висновки, що викладені в таких постановах Верховного Суду України, а саме : в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, (провадження № 14-5зц18), в постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, (провадження № 14-120цс18), в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 (провадження № 11-475апп18) та у постанові від 29 липня 2022 року у справі №320/5667/18 (провадження № К/9901/1332/20).

В обгрунтування свого письмового заперечення проти клопотання відповідача від 15 лютого 2023 року про закриття провадження у справі та у відповіді на відзив від 15 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 зазначив, що 22 травня 2021 року на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі, який був посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Полковніковою Т.А., за реєстровим №1-544 ним, як фізичною особою (громадянином) було набуто в особисту приватну власність об`єкт нерухомого майна, а саме : приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , яке 22 травня 2021 року було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №257809679 від 22 травня 2021 року.

В пункті 1.3. договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2021 року за реєстровим №1-544, відповідно до положень ч.ч. 1-2, 6 ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України зазначено відомості про земельну ділянку, на якій розташоване приміщення нежитлової будівлі, по АДРЕСА_1 , яка безпосередньо перебувала у попереднього власника вказаного нерухомого майна у фактичному користуванні та яка при відчуженні вказаної нежитлової будівлі перейшла в його, як вже нового власника вказаного нерухомого майна фактичне користування для обслуговування вказаної нежитлової будівлі, а саме : земельна ділянка, площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, що підтверджується п.1.3. договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 22.05.2021 року.

Відповідно до відомостей, що зазначені у Витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-017 від 10.03.2017 року, за №НВ-020 від 17.11.2020 року, за №НВ-022 від 29.11.2022 року та за №НВ-022 від 28.12.2022 року земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 , під об`єктом нерухомого майна (нежитловою будівлею, що розташована також по АДРЕСА_1 ), є земельною ділянкою несільськогосподарського призначення, межі якої визначено в натурі, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, категорія земель : землі житлової та громадської забудови, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, код КВЦПЗ 03.15.

Позивач зазначає, що згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, будівлі або споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність жилий будинок, будівлю або споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком або спорудою після їх набуття. (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

Перехід майнових прав щодо набутого у власність об`єкта нерухомого майна (житлового будинку, будівлі або споруди) до іншої особи зумовлює безумовний перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (пункти 8.16 і 8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Реалізуючи своє майнове право (цивільний інтерес) щодо оформлення права користування (укладення договору оренди) та права на набуття земельної ділянки, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, категорія земель : землі житлової та громадської забудови, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, код КВЦПЗ 03.15, що розташована по АДРЕСА_1 у власність (шляхом її викупу без проведення публічних торгів) на всю земельну ділянку, на якій розміщена вказана нежитлова будівля без зміни її розміру (площі) та цільового призначення, в розмірі, необхідному для обслуговування вказаної нежитлової будівлі, за принципом єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований) та розташованої на ній придбаної за відплатним договором нежитлової будівлі, 29 листопада 2022 року звернувсь до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права користування на умовах оренди земельної ділянки, а також 29 листопада 2022 року із заявою про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою її подальшого викупу без проведення земельних торгів, про те, вказані заяви на черговій, а саме тридцять сьомій сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради, яка відбулась 30 листопада 2022 року які, як вважає позивач, мали бути розглянуті у невідкладному порядку, тобто 30 листопада 2022 року взагалі не були допущені до розгляду на чергову тридцять сьому сесію восьмого скликання Богуславської міської Ради, яка відбулась 30 листопада 2022 року, натомість, 30 листопада 2022 року на цій же тридцять сьомій сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради Київської області, органом місцевого самоврядування було прийняте інше, явно незаконне, на думку позивача, рішення за №290337VIІI «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою : АДРЕСА_1 і вказане рішення органу місцевого самоврядування оспорюється на даний час позивачем в судовому порядку.

Стосовно оформлення права користування (укладення договору оренди) та права на набуття земельної ділянки, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, категорія земель : землі житлової та громадської забудови, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, код КВЦПЗ 03.15, що розташована по АДРЕСА_1 у власність (шляхом її викупу без проведення публічних торгів) на всю земельну ділянку, на якій розміщена вказана нежитлова будівля без зміни її розміру (площі) та цільового призначення, в розмірі, необхідному для обслуговування вказаної нежитлової будівлі, за принципом єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований) позивач посилається на правові висновки, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд має врахувати при вирішенні даного питання, що викладені в таких постановах Верховного Суду України, а саме : в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 грудня 2018 року у справі N910/18560/16, (Провадження №12-143гс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, (Провадження №14-458 цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 13 лютого 2019 року у справі № 706/563/15-а, (Провадження № 11-1218апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року у справі N 921/158/18 (Провадження N12-28гс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (Провадження № 14-438 цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 червня 2020 року у справі N689/26/17 (Провадження № 14-47цс20), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (Провадження №12-140гс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, (Провадження №14-125цс20), а також в постановах Верховного Суду від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 15 березня 2018 року у справі № 911/2285/16, від 22 березня 2018 року у справі № 910/13129/17, від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 31 травня 2018 року у справі №910/31904/15, від 16 січня 2019 року у справі № 926/1150/17, від 06 листопада 2019 року у справі № 910/23595/17 від 16 квітня 2019 року у справі № 907/68/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 29/5005/17496/2011, від 21 липня 2020 року у справі № 910/16711/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 922/3361/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 360/329/19-ц, від 01 грудня 2020 року у справі № 921/99/18, від 03 березня 2021 року у справі № 910/12366/18 та від 30 березня 2021 року у справі № 922/1323/20.

Також позивач зазначає, що ним у даній справі оспорюється рішення органу місцевого самоврядування (рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою : АДРЕСА_1 ) в порядку цивільного судочинства України, з підстав, передбачених ст.ст. 15, 16, 181, 377, 381, 386, 391, 393 ЦК України, а також ст.ст. 20, 21, 116, 118, 120, 122, 123, 128 ЗК України, постільки вказане рішення органу місцевого самоврядування стосується безпосередньо його, саме як власника (фізичної особи) нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 та явно порушує його цивільні (майнові) права, які визначені ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, а також перешкоджає реалізації його цивільного інтересу (майнового права) щодо оформлення права користування (укладення договору оренди) та права на набуття земельної ділянки, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, категорія земель : землі житлової та громадської забудови, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, код КВЦПЗ 03.15, що розташована по АДРЕСА_1 у власність (шляхом її викупу без проведення публічних торгів) на всю земельну ділянку, на якій розміщена вказана нежитлова будівля без зміни її розміру (площі) та цільового призначення, в розмірі, необхідному для обслуговування вказаної нежитлової будівлі.

Враховуючи те, що оспорюване ним рішення органу місцевого самоврядування (рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року) перешкоджає йому, як власнику нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 в реалізації його цивільного (майнового) права та інтересу, зокрема : перешкоджає в оформленні позивачу права користування (укладення договору оренди) земельної ділянки без зміни її розміру (площі) та її цільового призначення, що було однією з істотних умов (п.1.3.) договору купівлі - продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2021 року за реєстровим №1-544 при переході права власності на нежитлову будівлю, відповідно до поданої позивачем 29 листопада 2022 року згідно положень ч.1 ст. 123 ЗК України заявою про надання дозволу на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права користування на умовах оренди земельної ділянки, а також в оформленні позивачу права власності (шляхом викупу земельної ділянки без проведення земельних торгів) земельної ділянки без зміни її розміру (площі) та її цільового призначення, що було однією з істотних умов (п.1.3.) договору купівлі - продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2021 року за реєстровим №1-544 при переході права власності на нежитлову будівлю, відповідно до поданої позивачем 29 листопада 2022 року згідно положень ст. 128 ЗК України заявою про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою її подальшого викупу без проведення земельних торгів, а тому, даний позов пред`явлений фізичною особою власником нерухомого майна (нежитлової будівлі) з метою захисту саме цивільного (майнового) права та інтересу, носить виключно приватно правовий, а не публічно-правовий характер, що унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства, а відтак відповідно до положень ст.ст. 15, 16, 181, 377, 381, 386, 391, 393 ЦК України та ст.ст. 20, 21, 116, 118, 120, 122, 123, 128 ЗК України, даний спір підлягає розгляду виключно в порядку Цивільного судочинства України.

При цьому, позивач щодо підсудності даної справи в порядку Цивільного судочинства України посилається на правові висновки, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд має врахувати при вирішенні даного питання, що викладені в таких постановах Верховного Суду України, а саме : в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15 травня 2018 року у справі №809/739/17 (провадження №11-252апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 06 червня 2018 року у справі №308/6914/16-ц (провадження №14-195цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 22 серпня 2018 року у справі №539/3192/16-ц (провадження №14-277цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 серпня 2018 року у справі №522/18500/13-а, в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 07 листопада 2018 року у справі №515/42/17 (К/9901/43043/18) (провадження №11-963апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14 листопада 2018 року у справі №826/1656/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14 листопада 2018 року у справі №826/7619/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №409/5363/12 (провадження №11-670апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №429/12773/12 (провадження №11-1005апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №530/212/17 (провадження №14-330цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №372/2512/16-а (провадження №11-1071апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №2а-598/11/1370 (провадження №11-1063апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 листопада 2018 року у справі №431/3675/16-а (провадження №11-1026апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 грудня 2018 року у справі N910/18560/16, (провадження N12-143гс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 05 грудня 2018 року у справі №713/1817/16-ц, (провадження №14-458 цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 06 лютого 2019 року у справі №488/3005/17 (провадження №14-620цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 13 лютого 2019 року у справі №706/563/15-а, (провадження №11-1218апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 20 березня 2019 року у справі №604/835/15-ц (провадження № 14-649цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року у справі №921/158/18 (провадження №12-28гс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 24 квітня 2019 року у справі №128/3751/14-а, (провадження №11-1454апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 вересня 2019 року у справі №599/567/17 (провадження №14-376цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 жовтня 2019 року у справі №164/409/17 (провадження №14-366цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц (провадження №14-438 цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження №14-47цс20), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, (провадження №14-125цс20).

Розглянувши клопотання відповідача Богуславської міської ради про закриття провадження у справі №358/1291/22 (провадження №2/358/690/22) від 19 січня 2023 року, заперечення позивача ОСОБА_1 проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі від 19 січня 2023 року, а також дослідивши матеріали справи за позовом позивача ОСОБА_1 до відповідача Богуславської міської Ради про визнання незаконним та скасування рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради Київської області «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою: АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що клопотання відповідача не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

22 травня 2021 року на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі, який був посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Полковніковою Т.А., за реєстровим №1-544 позивачем ОСОБА_1 , як фізичною особою (громадянином) було набуто в особисту приватну власність об`єкт нерухомого майна, а саме : приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №257809679 від 22 травня 2021 року сформований державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Полковніковою Т.А., як державним реєстратором, відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про реєстрацію права власності на ім`я позивача ОСОБА_1 , вже як нового власника ім`я, а саме : право власності на приміщення нежитлової будівлі, загальною площею 30,3 кв.м., 2004 року забудови, літ. А-1, що розташована по АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей, що зазначені у технічному паспорті на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, що був виготовлений 14 грудня 2022 року Комунальним підприємством Таращанської міської Ради «АРХПРОЕКТ» приміщення нежитлової будівлі, яке перейшло до позивача у власність, має загальну площу 30,3 кв.м., 2004 року забудови, позначене під літ. А-1, що розташована по АДРЕСА_1 .

В пункті 1.3. договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2021 року за реєстровим №1-544, відповідно до положень ч.ч. 1-2, 6 ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України зазначено відомості про земельну ділянку, на якій розташоване приміщення нежитлової будівлі, по АДРЕСА_1 , а саме : земельна ділянка, на якій розміщена вищевказана нежитлова будівля, площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112.

Відповідно до відомостей, що зазначені у Витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-017 від 10.03.2017 року, за №НВ-020 від 17.11.2020 року, за №НВ-022 від 29.11.2022 року та за №НВ-022 від 28.12.2022 року земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 , під об`єктом нерухомого майна (нежитловою будівлею, що розташована також по АДРЕСА_1 , є земельною ділянкою межі якої визначено в натурі, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, категорія земель : землі житлової та громадської забудови, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, код КВЦПЗ 03.15.

Як вбачається з Акту про встановлення факту користування земельною ділянкою, складений 28 листопада 2022 року комісією за участю депутата Богуславської міської Ради Київської області тридцять сьомої сесії восьмого скликання було встановлено, що 22 травня 2021 року на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі, який був посвідчений державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Київської області Полковніковою Т.А., за реєстровим №1-544 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №257809679 від 22 травня 2021 року, ОСОБА_1 набув в особисту приватну власність приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про встановлення факту користування земельною ділянкою від 28.11.2022 року.

Також комісією було встановлено, що починаючи з дати набуття права власності на приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , а саме : з 22 травня 2021 року та по даний час, власник вказаної нежитлової будівлі ОСОБА_1 , фактично та безперервно (постійно) використовує всю земельну ділянку, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, (код КВЦПЗ 03.15), (яка до цього була у фактичному користуванні попереднього власника вказаної нежитлової будівлі ОСОБА_3 ,) саме для обслуговування приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 .

В подальшому, реалізуючи своє майнове право (цивільний інтерес) щодо оформлення права користування (укладення договору оренди) та права на набуття земельної ділянки, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, категорія земель : землі житлової та громадської забудови, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, код КВЦПЗ 03.15, що розташована по АДРЕСА_1 у власність (шляхом її викупу без проведення публічних торгів) на всю земельну ділянку, на якій розміщена вказана нежитлова будівля без зміни її розміру (площі) та цільового призначення, в розмірі, необхідному для обслуговування вказаної нежитлової будівлі, за принципом єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований) та розташованої на ній придбаної за відплатним договором нежитлової будівлі, позивач 29 листопада 2022 року звернувсь до відповідача з заявою про надання дозволу на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права користування на умовах оренди земельної ділянки, а також цього ж дня, тобто 29 листопада 2022 року із заявою про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою її подальшого викупу без проведення земельних торгів, проте, вказані заяви на черговій, а саме тридцять сьомій сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради, яка відбулась 30 листопада 2022 року які, як вважає позивач, мали бути розглянуті у невідкладному порядку, тобто 30 листопада 2022 року взагалі не були допущені до розгляду на чергову тридцять сьому сесію восьмого скликання Богуславської міської Ради, яка відбулась 30 листопада 2022 року, натомість, 30 листопада 2022 року на цій же тридцять сьомій сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради Київської області, було прийняте інше, явно незаконне, на думку позивача, рішення за №290337VIІI «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою : АДРЕСА_1 і вказане рішення органу місцевого самоврядування оспорюється позивачем на даний час в судовому порядку.

Враховуючи те, що правові критерії для закриття провадження у даній справі з підстав, що визначені п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України безпосередньо пов`язані (є нерозривними) з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований), суд вважає за необхідне надати правову оцінку клопотанню відповідача Богуславської міської ради про закриття провадження у даній справі з урахуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований).

Стосовно принципу єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований) суд зазначає наступне.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду України в своїх правових висновках, принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, означає, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

За частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для її обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування (частина друга статті 377 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 377 ЦК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до абзацу першого частини шостої статті 120 ЗК України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, крім об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації.

При цьому договір, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, має містити таку істотну умову, як розмір ділянки та її кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку із набуттям права власності на ці об`єкти.

Укладенню ж договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, передує виділення цієї частини в окрему земельну ділянку з зазначенням її розміру та з присвоєнням кадастрового номера (абзаци перший та другий частини шостої статті 120 ЗК України у чинній редакції).

Зазначені норми Закону закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

За змістом цих статей 120, 140 та 141 ЗК України законодавець встановив імперативний припис щодо переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду та передбачив відповідну підставу для припинення права користування земельною ділянкою у випадку набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку оформлення чи припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення.

Наведені вище земельно-правові та цивільно-правові норми встановлюють, що перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і земельних прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Таким чином, особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати від уповноваженого органу оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею).

Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18).

Тому не допускається набуття права власності на земельну ділянку, особою, яка не є власником об`єкта нерухомого майна розташований на такій земельній ділянці.

Отже, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди право власності набуває той, хто має речове право на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок, будівлю або споруду).

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність жилий будинок, будівлю або споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття. (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

Перехід майнових прав щодо набутого у власність об`єкта нерухомого майна (житлового будинку, будівлі або споруди) до іншої особи зумовлює безумовний перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування.

Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній. (пункти 8.16 і 8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Враховуючи те, що позивач у справі на підставі договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2021 року за реєстровим №1-544 на законних підставах набув у власність приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , право власності на яку було зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №257809679 від 22 травня 2021 року, в пункті 1.3. договору купівлі продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2021 року за реєстровим №1-544, відповідно до положень ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України зазначено відомості про земельну ділянку, на якій розташоване приміщення нежитлової будівлі, по АДРЕСА_1 , а саме : земельна ділянка, площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, згідно з відомостями, що зазначені у Витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за №НВ-017 від 10.03.2017 року, за №НВ-020 від 17.11.2020 року, за №НВ-022 від 29.11.2022 року та за №НВ-022 від 28.12.2022 року земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 на момент набуття права власності під об`єктом нерухомого майна (нежитловою будівлею, що розташована також по АДРЕСА_1 ), має загальну площу 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, категорія земель : землі житлової та громадської забудови, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, код КВЦПЗ 03.15, відповідно до Акту про встановлення факту користування земельною ділянкою, складений 28 листопада 2022 року комісією за участю депутата Богуславської міської Ради Київської області тридцять сьомої сесії восьмого скликання якою було встановлено, що починаючи з дати набуття права власності на приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , а саме : з 22 травня 2021 року та по даний час, власник вказаної нежитлової будівлі позивач ОСОБА_1 , фактично та безперервно (постійно) використовує всю земельну ділянку, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, що розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, (код КВЦПЗ 03.15), саме для обслуговування приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 , враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований) до власника приміщення нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 в безумовному порядку перейшло майнове право (цивільний інтерес) щодо оформлення права користування (укладення договору оренди) та право на набуття у власність (шляхом її викупу без проведення публічних торгів) на всю земельну ділянку, на якій розміщена вказана нежитлова будівля без зміни її розміру (площі) та цільового призначення, в розмірі, необхідному для обслуговування вказаної нежитлової будівлі.

Зазначене вище, повністю узгоджується з правовими висновками, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд в обов`язковому порядку враховує при застосуванні норм права у спірних правовідносинах, що викладені в таких постановах Верховного Суду України, а саме : в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 грудня 2018 року у справі N910/18560/16, (Провадження N12-143гс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, (Провадження №14-458цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 13 лютого 2019 року у справі №706/563/15-а, (Провадження №11-1218апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року у справі №921/158/18 (Провадження N12-28гс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (Провадження №14-438 цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 червня 2020 року у справі N689/26/17 (Провадження №14-47цс20), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 лютого 2021 року у справі №910/2861/18 (Провадження №12-140гс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, (Провадження №14-125цс20), а також в постановах Верховного Суду від 11 лютого 2015 року у справі №6-2цс15, від 15 березня 2018 року у справі № 911/2285/16, від 22 березня 2018 року у справі № 910/13129/17, від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 31 травня 2018 року у справі №910/31904/15, від 16 січня 2019 року у справі № 926/1150/17, від 06 листопада 2019 року у справі № 910/23595/17 від 16 квітня 2019 року у справі № 907/68/18, від 25 квітня 2019 року у справі № 29/5005/17496/2011, від 21 липня 2020 року у справі № 910/16711/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 922/3361/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 360/329/19-ц, від 01 грудня 2020 року у справі № 921/99/18, від 03 березня 2021 року у справі № 910/12366/18 та від 30 березня 2021 року у справі № 922/1323/20.

Стосовно юрисдикції суду, тобто підсудності даної справи суду загальної юрисдикції саме в порядку цивільного (а не адміністративного) судочинства суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з ч.1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 1 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій або бездіяльності Конституцією чи законами України було встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 1 частини першої статті 4 КАС України визначив справою адміністративної юрисдикції публічно-правовий спір, в якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно із частиною другою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (частина перша, пункт 1 частини другої статті 19 КАС України у редакції, чинній на час подання позову).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні частини першої статті 4 КАС України термін «публічно-» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори фізичних або юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Тобто, адміністративні суди розглядають публічно-правові спори - такі, що виникають, зокрема, у зв`язку зі здійсненням владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності органів публічної влади.

Законодавчо визначено, що правовою формою діяльності органів місцевого самоврядування є видання ними нормативно-правових актів та правових актів індивідуальної дії.

Разом з тим приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 19 ЦПК України, зокрема : суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень).

Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У статті 16 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Рішення про наділення міських рад правами щодо управління майном і фінансовими ресурсами, які є у власності територіальних громад районів у містах, приймається на місцевих референдумах відповідних районних у містах громад. У разі якщо територіальна громада району в місті внаслідок референдуму не прийме рішення про передачу права управління майном та фінансами відповідній міській раді, а територіальна громада міста або міська рада не прийняла рішення про створення органів місцевого самоврядування районів у місті, міська рада здійснює управління майном та фінансовими ресурсами, які є у власності територіальних громад районів у містах, та несе відповідальність перед громадою відповідного району у місті. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 цього ж Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, розгляд клопотання заінтересованої особи у вирішенні питання про надання земельної ділянки у користування чи у власність повинно прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

До повноважень, зокрема, міської ради у галузі земельних відносин на території відповідного міста належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ЗК України (пункт «в» частини першої статті 12 цього кодексу).

Міська рада має повноваження передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідної територіальної громади для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Відмова органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина чотирнадцята статті 123 ЗК України у редакції, чинній на час прийняття оскарженого рішення).

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Цивільний кодекс України у статті 381 передбачає принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають з приватно - правових відносин, які вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватно - правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно - правових відносин.

Спір є приватно - правовим і в тому випадку, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватно - правових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право, яке має існувати на час звернення до суду, а, по-друге, суб`єктний склад такого спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта.

Відтак, вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оскаржуватися на предмет його законності, а вимоги про визнання такого рішення незаконним - розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення у фізичної чи юридичної особи виникає цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватно - правовий характер.

Велика Палата Верховного Суду в своїх правових висновках неодноразово зазначала, що якщо особа стверджує про порушення своїх прав наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни або припинення її цивільних прав чи інтересів або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових прав чи інтересів, зокрема і щодо оформлення права на земельну ділянку під набутим у власність об`єктом нерухомого майна (жилим будинком, будівлею або спорудою), то визнання незаконними таких рішень, їх скасування, визнання дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування неправомірними, є способами захисту відповідних саме цивільних прав та інтересів, що унеможливлює вирішення таких спорів в порядку адміністративного судочинства.

Отже, з урахуванням викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Велика Палата Верховного Суду України зробила змістовний та послідовний правовий висновок та зазначила в своїх рішеннях (постановах), що змістом позовних вимог з підстав, заявлених позивачем відповідно до положень ст.ст. 20, 21, 116, 118, 120, 122, 123, 128 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 181, 377, 381, 386, 391, 393 ЦК України є не оскарження рішення органу місцевого самоврядування, а захист майнового (цивільного) права та інтересу щодо набуття у власність та/чи у користування на конкретну земельну ділянку, на якій розташований набутий позивачем об`єкт нерухомого майна (жилий будинок, будівля або споруда).

Визначення правового режиму земельної ділянки перебуває в прямій залежності від права власності на будівлю та споруду, розташовані на цій ділянці, і не залежить від волевиявлення третіх осіб.

У випадку невизнання або порушення прав на земельну ділянку нового власника нерухомого майна, такі права підлягають захисту в судовому порядку.

Тобто, відмова чи неправомірне надання дозволу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду, відмова чи неправомірне надання дозволу виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування на зміну категорії земельної ділянки чи її цільового призначення, відмова чи неправомірне надання дозволу щодо викупу земельної ділянки без проведення земельних торгів, та інші спори щодо набуття у власність чи в користування земельної ділянки на якій розташований об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівля або споруда) є формою захисту саме цивільного (майнового) права та інтересу позивача, тобто захищається реалізація права позивача на набуття у власність чи в користування земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (жилого будинку, будівлі або споруди), що унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з цивільним позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано цивільний позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права виходячи з засад саме цивільного, а не адміністративного судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи №358/1291/22 (провадження №2/358/690/22) позивачем у даній справі оспорюється рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою : АДРЕСА_1 ) в порядку цивільного судочинства України, з підстав, передбачених ст.ст. 15, 16, 181, 377, 381, 386, 391, 393 ЦК України, а також ст.ст. 20, 21, 116, 118, 120, 122, 123, 128 ЗК України постільки, вказане рішення органу місцевого самоврядування безумовно стосується прав позивача, саме як власника (фізичної особи) нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 та поданий позивачем до суду позов в порядку цивільного судочинства України спрямований на захист його майнового (цивільного) права та інтересу щодо набуття у власність та/чи у користування речових прав на земельну ділянку, загальною площею 0,0100 га, кадастровий номер :01:005:0112, категорія земель : землі житлової та громадської забудови, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, код КВЦПЗ 03.15, що розташована по АДРЕСА_1 , під набутою ним у власність нежитловою будівлею з підстав, що визначені ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України.

Тобто, оспорюване позивачем вказане вище рішення органу місцевого самоврядування перешкоджає позивачу, як власнику нежитлової будівлі, що розташована по АДРЕСА_1 в реалізації його цивільного (майнового) права та інтересу, зокрема: перешкоджає в оформленні позивачу права користування (укладення договору оренди) земельної ділянки без зміни її розміру (площі) та її цільового призначення, що було однією з істотних умов (п.1.3.) договору купівлі - продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2021 року за реєстровим №1-544 при переході права власності на нежитлову будівлю, відповідно до поданої позивачем 29 листопада 2022 року згідно положень ч.1 ст. 123 ЗК України до Богуславської міської ради заяви «Про надання дозволу на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права користування на умовах оренди земельної ділянки», а також перешкоджає в оформленні позивачу права власності (шляхом викупу земельної ділянки без проведення земельних торгів) земельної ділянки без зміни її розміру (площі) та її цільового призначення, що було однією з істотних умов (п.1.3.) договору купівлі - продажу нежитлової будівлі від 22 травня 2021 року за реєстровим №1-544 при переході права власності на нежитлову будівлю, відповідно до поданої позивачем 29 листопада 2022 року згідно положень ст. 128 ЗК України до Богуславської міської ради заяви «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою її подальшого викупу без проведення земельних торгів», а тому, даний позов пред`явлений фізичною особою власником нежитлової будівлі з метою захисту саме цивільного (майнового) права та інтересу, що випливає зі змісту самого цивільного позову та встановлених судом фактичних обставин.

На підтвердження вищевказаного, тобто саме цивільно правового (а не публічно - правового) спору, між позивачем та відповідачем у справі - Богуславською міською радою, при оспорюванні позивачем рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112), цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою : АДРЕСА_1 ) слід зазначити, що відповідно до поданої позивачем 29 листопада 2022 року згідно положень ч.1 ст. 123 ЗК України до Богуславської міської ради заяви «Про надання дозволу на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права користування на умовах оренди земельної ділянки» рішенням за №2938 38 VIІI від 23 грудня 2022 року тридцять восьмої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради позивачу було відмовлено в наданні дозволу на виготовлення (розроблення) технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права користування на умовах оренди земельної ділянки загальною площею - 0,0100 га (з кадастровим номером - :01:005:0112) для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови по АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що Богуславською міською радою було прийнято рішення №2903 37 VIII від 30 листопада 2022 року про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10), що підтверджується рішенням за №2938 38 VIІI від 23 грудня 2022 року.

Окрім цього, при оспорюванні рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою : АДРЕСА_1 ) слід зазначити, що відповідно до поданої позивачем 29 листопада 2022 року згідно положень ст. 128 ЗК України до Богуславської міської ради іншої заяви «Про надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою її подальшого викупу без проведення земельних торгів» рішенням за №293938VIІI від 23 грудня 2022 року тридцять восьмої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради позивачу також було відмовлено в наданні дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки з метою її подальшого викупу без проведення земельних торгів земельної ділянки, загальною площею - 0,0100 га (з кадастровим номером - :01:005:0112) для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови по АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що Богуславською міською радою було прийнято рішення №2903-37-VIII від 30 листопада 2022 року про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10), що підтверджується рішенням за №293938VIІI від 23 грудня 2022 року.

З урахуванням зазначених обставин суд прийшов до висновку про те, що позивач, як фізична особа ініціював спір з відповідачем (Богуславською міською радою, як з органом місцевого самоврядування) на захист свого майнового (цивільного) права та інтересу щодо набуття у власність та/чи у користування речових прав на земельну ділянку, площею - 0,0100 га (кадастровий номер - :01:005:0112), цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) розташовану по АДРЕСА_1 на якій розташований набутий позивачем об`єкт нерухомого майна (нежитлова будівля), тобто, між сторонами у даній справі вочевидь існує спір про право щодо набуття позивачем у власність та/чи у користування (в оренду) речових прав на вказану земельну ділянку і цей спір з урахуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований), з урахуванням правових підстав захисту його цивільного позову, що зазначені позивачем в його цивільному позові, а саме : ст.ст. 15, 16, 181, 377, 381, 386, 391, 393 ЦК України, а також ст.ст. 20, 21, 116, 118, 120, 122, 123, 128 ЗК України, з урахуванням суб`єктного складу сторін, де позивачем є фізична особа, як власник нерухомого майна (нежитлової будівлі), а відповідачем Богуславська міська рада, як орган місцевого самоврядування, даний спір носить виключно приватно правовий, а не публічно-правовий характер, що унеможливлює його вирішення в порядку адміністративного судочинства, а тому підлягає розгляду виключно в порядку Цивільного судочинства України.

Зазначене вище, повністю узгоджується з правовими висновками, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд в обов`язковому порядку враховує при застосуванні норм права у спірних правовідносинах, що викладені в таких постановах Верховного Суду України, а саме : в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 15 травня 2018 року у справі №809/739/17 (провадження №11-252апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 06 червня 2018 року у справі №308/6914/16-ц (провадження №14-195цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 22 серпня 2018 року у справі №539/3192/16-ц (провадження №14-277цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 серпня 2018 року у справі №522/18500/13-а, в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 07 листопада 2018 року у справі №515/42/17 (К/9901/43043/18) (провадження №11-963апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14 листопада 2018 року у справі №826/1656/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14 листопада 2018 року у справі №826/7619/18, в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №409/5363/12 (провадження №11-670апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №429/12773/12 (провадження №11-1005апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №530/212/17 (провадження №14-330цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №372/2512/16-а (провадження №11-1071апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21 листопада 2018 року у справі №2а-598/11/1370 (провадження №11-1063апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 листопада 2018 року у справі №431/3675/16-а (провадження №11-1026апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 грудня 2018 року у справі N910/18560/16, (провадження N12-143гс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 05 грудня 2018 року у справі №713/1817/16-ц, (провадження №14-458 цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 06 лютого 2019 року у справі №488/3005/17 (провадження №14-620цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 13 лютого 2019 року у справі №706/563/15-а, (провадження №11-1218апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 20 березня 2019 року у справі №604/835/15-ц (провадження № 14-649цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року у справі №921/158/18 (провадження №12-28гс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 24 квітня 2019 року у справі №128/3751/14-а, (провадження №11-1454апп18), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 вересня 2019 року у справі №599/567/17 (провадження №14-376цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 жовтня 2019 року у справі №164/409/17 (провадження №14-366цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 18 грудня 2019 року у справі №263/6022/16-ц (провадження №14-438 цс19), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 (провадження №14-47цс20), в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18, (провадження №14-125цс20).

Окрім цього, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.

Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження №12-46гс19).

Стосовно посилань відповідача на окремі правові висновки, що викладені в постановах Верховного Суду України, як на підставу задоволення вимог про закриття провадження у даній справі суд зазначає наступне.

Відповідач Богуславська міська рада в своєму клопотанні про закриття провадження у справі від 19 січня 2023 року, як на підставу задоволення своїх вимог про закриття провадження у даній справі посилається на правові позиції, що викладені в таких постановах Верховного Суду України, зокрема : в постанові від 21 березня 2018 року у справі №536/233/16-ц, (провадження №14-5зц18), в постанові від 24 квітня 2018 року у справі №401/2400/16-ц, (провадження №14-120цс18), в постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/5737/16 (провадження №11-475апп18) та у постанові від 29 липня 2022 року у справі №320/5667/18 (провадження № К/9901/1332/20).

Про те, суд проаналізувавши вказані судові рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень України зазначає, що правові висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах Верховного Суду стосується спірних правовідносин, які не є подібними (не є тотожними) з спірними правовідносинами у даній справі та відрізняються підставами пред`явленого позову, встановленими фактичними обставинами, а також має місце не однакове матеріально-правове регулювання та обгрунтування спірних відносин, а відтак, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд позбавлений процесуальної можливості врахувати вказані правові висновки при вирішенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі, на які звернув свою увагу відповідач у своєму клопотанні про закриття провадження у справі при застосуванні норм права у спірних правовідносинах виходячи з наступного.

Так, в постанові від 21 березня 2018 року у справі № 536/233/16-ц, (провадження №14-5зц18) предметом судового розгляду було оспорювання громадянином України рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою та відміну рішення від 10 грудня 2012 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці для ведення фермерського господарства» за відсутності на момент подання до суду адміністративного позову у власності позивача об`єкта нерухомого майна (житлового будинку, будівлі чи споруди), тобто позов позивача, поданий ним до суду не грунтувавсь на засадах захисту позивачем прав на земельну ділянку з врахуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований), а стосувавсь виключно правовідносин щодо набуття права власності на земельну ділянку шляхом її приватизації (безоплатного одержання у власність).

В постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 401/2400/16-ц, (провадження № 14-120цс18) предметом судового розгляду було оспорювання громадянином України рішення від 18 лютого 2016 року органу місцевого самоврядування «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам України для ведення садівництва» за відсутності на момент подання до суду адміністративного позову у власності позивача об`єкта нерухомого майна (житлового будинку, будівлі чи споруди), тобто позов позивача, поданий ним до суду не грунтувавсь на засадах захисту позивачем прав на земельну ділянку з врахуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований), а стосувавсь виключно правовідносин щодо набуття права власності на земельну ділянку шляхом її приватизації (безоплатного одержання у власність).

В постанові від 30 травня 2018 року у справі № 826/5737/16 (провадження № 11-475апп18) предметом судового розгляду було оспорювання громадянином рішення органу місцевого самоврядування від 10 березня 2016 року № 212/212 «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину у мікрорайоні Жуляни у Солом`янському районі м. Києва для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» за відсутності на момент подання до суду адміністративного позову у власності позивача об`єкта нерухомого майна (житлового будинку, будівлі чи споруди), тобто позов позивача, поданий ним до суду не грунтувавсь на засадах захисту позивачем прав на земельну ділянку з врахуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований), а стосувавсь виключно правовідносин щодо набуття права власності на земельну ділянку шляхом її приватизації (безоплатного одержання у власність).

В постанові від 29 липня 2022 року у справі №320/5667/18 (провадження № К/9901/1332/20) предметом судового розгляду було оспорювання громадянином рішення органу місцевого самоврядування від 28 січня 2016 року рішення №151/5-6-VII "Про зміну цільового призначення земельної ділянки за відсутності на момент подання до суду адміністративного позову у власності позивача об`єкта нерухомого майна (житлового будинку, будівлі чи споруди), тобто позов позивача, поданий ним до суду не грунтувавсь на засадах захисту позивачем прав на земельну ділянку з врахуванням принципу єдності юридичної долі земельної ділянки (цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований), а стосувавсь виключно правовідносин щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Висновок про те, що під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду України від 15 травня 2018 року у справі №373/1281/16-ц, від 16 травня 2018 року у справі №760/21151/15-ц, від 29 травня 2018 року у справах №305/1180/15-ц і №369/238/15-ц (реєстровий номер 74842779), від 6 червня 2018 року у справах №308/6914/16-ц, №569/1651/16-ц та №372/1387/13-ц, від 20 червня 2018 року у справі №697/2751/14-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №648/2419/13-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц тощо.

Так Велика Палата Верховного Суду України зазначає, що конкретизація полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях.

Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом.

А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно.

Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності.

З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими.

Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

Самі по собі предмет позову та сторони справи можуть не допомогти встановити подібність правовідносин за жодним із критеріїв. Не завжди обраний позивачем спосіб захисту є належним й ефективним.

Тому формулювання предмета позову може не вказати на зміст і об`єкт спірних правовідносин, саме тому порівняння сторін справи не обов`язково дозволить оцінити подібність правовідносин за суб`єктами спірних правовідносин.

Для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) звертала увагу на те, що слово «подібний» в українській мові має такі значення: такий, який має спільні риси з ким-, чим-небудь, схожий на когось, щось;такий самий; такий, як той (про якого йде мова).

Тому термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин.

Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів.

Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші- додатковими.

На те, що зміст спірних правовідносин визначальний для їхнього порівняння на предмет подібності вказує, зокрема, частина дев`ята статті 10 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону, якщо правовідносини подібні саме за змістом.

З викладеного слідує, що правові висновки щодо застосування норм права, на які вказав відповідач та які викладені у зазначених постановах Верховного Суду стосується спірних правовідносин, які не є подібними (не є тотожними) з спірними правовідносинами у даній справі.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 259, 260, 268, 353 ч. 2 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Залишити без задоволення клопотання відповідача Богуславської міської ради про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Богуславської міської Ради про визнання незаконним та скасування рішення за №290337VIІI від 30 листопада 2022 року тридцять сьомої сесії восьмого скликання Богуславської міської Ради «Про надання дозволу виконавчому комітету Богуславської міської ради на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га (кадастровий номер :01:005:0112) цільове призначення якої змінюється із земель «Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови» (код КВЦПЗ 03.15.) на «Для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, які займаються підприємницькою діяльністю, пов`язаною з отриманням прибутку» (код КВЦПЗ 03.10) за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов