Справа № 486/28/23
Провадження № 2/486/236/2023
05 жовтня 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Савіна О.І.,
при секретарі Салагорі С.О.,
за участю: позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири,
05.01.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири.
Ухвалою суду від 23.01.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання позивач з`явився, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою його реєстрації згідно реєстру територіальної громади АДРЕСА_3 , яка є адресою його права власності на квартиру, що є адресою відповідача, зазначеною в позовній заяві. Про день, час та місце розгляду ОСОБА_2 був повідомлений шляхом направлення судових повісток на вищевказану адресу, та через оголошення, розміщене на офіційному сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, враховуючи положення ст. 280 ЦПК України та думку позивача, який не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.02.2021 року квартира за адресою: АДРЕСА_4 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 - частка 1/1 (а.с.8).
Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2021 року державним реєстратором Центу надання адміністративних послуг м.Южноукраїнська Миколаївської області Лазоренко О.В зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 9).
14.11.2022 року у позивача ОСОБА_1 сталося затоплення кімнати АДРЕСА_1 з вище розташованого поверху, кімнати №506 власником якої є відповідач ОСОБА_2
14.11.2022 року комісією КП "Житлово-експлуатаційного об`єднання" м.Южноукраїнська Миколаївської області в присутності заявника ОСОБА_1 та мешканця кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_2 складено Акт №42 про затоплення квартири, згідно якого на момент обстеження встановлено, що причиною є дефект різьбового з`єднання опалювального приладу. У разі чого було затоплено квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 (а.с. 6).
З копії Акту про затоплення кімнати АДРЕСА_1 від 22.11.2022 року вбачається, що в результаті затоплення пошкоджено: 1) стіни (на стінах флізелінові шпалери, по фасадній стіні вологі S=4,14 кв. м, мають жовті вологі сліди затікання S=0,75 кв. м, та сліди плісняви; на стіні суміжній із кімнатою № НОМЕР_1 на шпалерах вологі жовті сліди від намокання - 0,6 кв. м.); 2) стеля (на стелі звичайне водоемульсійне фарбування, наявні жовті вологі сліди від затікання S=1,2 кв. м., відшаровування та лущення фарби S=0,1 кв. м.; із світильника на стелю капає вода); 3) вікно та підвіконня (дерев`яне, фарбоване емаллю, розбухло та полущилась фарба на площі 0,03 кв. м.); 4) підлога (лінолеум деформований на площі 2,3 кв. м.) (а.с. 7).
У добровільному порядку компенсувати матеріальну шкоду, завдану позивачу затопленням кімнати, відповідач ОСОБА_2 відмовляється. Станом на час розгляду справи доказів добровільного відшкодування позивачу шкоди відповідачем до суду не надано.
Згідно зі статтею 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
При вирішенні спору слід врахувати, що відповідно до вимог статті 177 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані бережно ставитись до санітарно-технічного обладнання. Із змісту даної норми слідує, що особи, які є власниками житла або такі, які проживають у такому, повинні стежити за належним станом сантехприладів.
Згідно з положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади, пристрої, обладнання, що вийшли із ладу з його вини.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі.
Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником.
Відповідальність за завдану шкоду настає за наявності таких підстав як наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вина останнього.
З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України).
Згідно з п. 2.3.6. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005, у разі залиття квартири складається відповідний акт (згідно з додатком №4).
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція неспростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.
З огляду на вищевикладені вимоги закону, суд оцінюючи подані стороною докази встановив, що залиття квартири АДРЕСА_1 14.11.2022 року відбулося з вини відповідача ОСОБА_2 , як власника квартири АДРЕСА_8 , з якої відбулося залиття квартири позивача.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Статтею 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що факт спричинення позивачу шкоди внаслідок залиття його квартири водою, що потрапила з квартири відповідача, підтверджено належним та достатніми доказами: актом №42 про затоплення квартири від 14.11.2022 року; актом про затоплення кімнати АДРЕСА_1 від 22.11.2022 року; звітом про незалежну оцінку майна, власником якого є ОСОБА_1 - 1/1 частка від 14.11.2022 року.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
У частині четвертій статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.
Згідно з положеннями частини сьомої статті 41 Конституції України та частини п`ятої статті 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
З огляду на викладене, відповідач ОСОБА_2 , який є власником квартири АДРЕСА_2 , не звільняється від зобов`язань щодо належного використання його власності.
Будь-яких доказів на підтвердження вини інших осіб в спричиненні шкоди позивачу суду не надано, відповідач ОСОБА_2 не спростував своєї вини у залитті квартири позивача.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Квартира позивача пошкоджена з вини відповідача, який у добровільному порядку вирішити питання відшкодування шкоди відмовився.
На переконання суду позивач поза всяким розумним сумнівом зазнав моральних та душевних страждань у вигляді втрати душевного спокою, хвилювання, роздратування, порушення звичайного укладу життя у зв`язку з протиправною поведінкою щодо його майна, результатом якої стала аварійна ситуація, залиття квартири водою та завдання шкоди його майну на значну суму. Вищевказані прояви душевних страждань є типовими для будь-якої звичайної людини, майно якої було пошкоджено на значну суму при вищенаведених обставинах та яка має змінити свій нормальний уклад життя для здійснення заходів з приводу відновлення пошкодженого майна. Наявність у позивача цих душевних страждань є очевидною.
В п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справа про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 (далі - ППВСУ №4 від 31.03.1995) зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до п.9 ППВСУ №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №464/3789/17 від 10.04.2019).
Моральна шкода, яка завдана відповідачем позивачу полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у зв`язку із залиттям квартири в якій останній проживає та є її власником.
Крім того, суд враховує те, що позивачем не надано будь-яких доказів звернення його до лікарів, психологів, відсутні медичні довідки про погіршення самопочуття ОСОБА_1 , які перебували б у причинному зв`язку із залиттям квартири АДРЕСА_1 . Крім того, позивач не заявляв клопотання про допит свідків (друзів, членів сім`ї, родичів, сусідів та ін.), які могли б підтвердити серйозність душевних страждань позивача, що настали внаслідок залиття вище зазначеної квартири.
Аналізуючи вимоги закону, обставини цієї справи щодо заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , суд вважає, що розумним і справедливим розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 є 5000 грн.
Компенсація позивачу моральної шкоди підлягає стягненню саме з відповідача, оскільки останній згідно з Актом №42 про затоплення квартири від 14.11.2022 року є власником з вище розташованого поверху, кімнати АДРЕСА_2 , з якої відбулося залиття затоплення кімнати АДРЕСА_1 , що знаходиться у прямому причинному зв`язку з моральною шкодою, завданою позивачу.
У спростування зазначених позивачем доводів стосовно стягнення компенсації моральної шкоди, відповідачем будь-яких доказів не надано.
На підставі вище викладеного, виходячи з принципу розумності та співмірності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди в розмірі 5000 грн.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат,пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Позивачем понесені витрати за проведення незалежної оцінки майна (висновки експерта про вартість майна (експерт ФОП ОСОБА_3 ) в розмірі 2600 грн., що підтверджується договором №3/12/56 на проведення незалежної оцінки від 01.12.2022 року, актом прийому-передачі виконаних робіт від 09.12.2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордера №56 від 14.12.2022 року (а.с. 45, 46, 47).
Оскільки витрати на проведення незалежної оцінки майна стосуються позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, які задоволено повністю, то витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2600 грн.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: "…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат".
Як вбачається з матеріалів справи позивачем надано до позовної заяви квитанцію №1 від 05.01.2023 року про сплату адвокату 3000 грн (а.с. 48).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
На підтвердження обставин щодо оплати послуг по наданню правової допомоги суду не надано таких доказів, а саме договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг. За такого суд приходить до висновку, що щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.1).
Керуючись ст.ст. 4, 10-13, 76, 81, 83, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 матеріальну шкоду спричинену внаслідок залиття квартири у розмірі 36 182 (тридцять шість тисяч сто вісімдесят дві) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 за проведення незалежної оцінки майна у розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 13.10.2023 року.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін