ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/218/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про забезпечення позову

"09" листопада 2023 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Якусик О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на всі банківські рахунки ОСОБА_2 та на все належне на праві приватної власності нерухоме майно та рухоме майно відповідача, частку відповідача в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ампір Капітал», на суму ціни позову, що складає 50 000,00 доларів США, що станом на дату подання заяви еквівалентно 1 825 000,00 грн; тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, а саме до виконання договірних зобов`язань за договором позики з ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 17 жовтня 2023 року між заявником та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 20 000 доларів США, строком до 18 жовтня 2023 року. 18 жовтня 2023 року в рахунок ще однієї позики заявник передав ОСОБА_2 30 000 доларів США строком до 20 жовтня 2023 року. Як зазначає заявник, після спливу строків на повернення позики, він неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою повернути кошти, проте ОСОБА_2 своїх зобов`язань з повернення позики не виконав.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як свідчить зміст заяви, предметом спору у цивільній справі буде стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики. Заявник стверджує, що ОСОБА_2 отримував від нього у борг кошти та зобов`язувався їх повернути у такі строки: 20000 доларів США до 18 жовтня 2023 року, 30000 доларів США до 20 жовтня 2023 року, однак своїх зобов`язань не виконав.

Судом установлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 10 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 , 16.02.2011, Головне управління житлового забезпечення/наказ № 65-С/КІ від 21.01.2011, належить на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , а також на підставі свідоцтва про право на спадщину, ВМО №553076 реєстр № 1-2654, 06.11.2009, виданого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить 1/2 частки земельної ділянки площею 881 кв.м., згідно Державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 2655 від 19.10.2000.

Також як зазначає заявник, ОСОБА_2 належать транспортні засоби: Porsche Cayenne 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 та Acura MDX 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 .

Окрім того, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 27 жовтня 2023 року ОСОБА_2 є засновником (учасником), кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ампір Капітал».

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Тобто в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для ефективного захисту прав або інтересів позивача. При цьому відповідно до вимог частини 3 статі 12, частини 1 статті 81 ЦПК України обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Види забезпечення позову визначені частиною першою статті 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність заходів забезпечення позову передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Крім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Всупереч наведеним вимогам процесуального законодавства позивачем до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів того, що відповідач вчиняє реальні дії, спрямовані на відчуження спірного майна, а також доказів на підтвердження того, що в разі невжиття таких заходів існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд також виходить з того, що вимога про накладення арешту на всі банківські рахунки ОСОБА_2 та на все належне на праві власності ОСОБА_2 рухоме і нерухоме майно є неконкретною і невизначеною, вжиття заходів забезпечення позову щодо невизначеного обсягу майна відповідача може мати наслідком непропорційне втручання у його права, а тому така вимога не підлягає задоволенню.

Вирішуючи заяву в частині накладення арешту на частку відповідача в статутному капіталі товариства, суд виходить з того, що позивач має намір подати позов про стягнення заборгованості за договором позики, тобто спір у справі не носить корпоративного характеру і його предметом не є частка у статутному капіталі товариства, а тому в частині накладення арешту на частку в статутному капіталі товариства також слід відмовити.

Щодо забезпечення позову шляхом заборони виїзду ОСОБА_2 за межі України, суд зазначає таке.

Як передбачено частинами 1, 2 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно ст. 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів;

Статтею 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову.

З огляду на викладене встановлення заборони виїзду за межі України як вид забезпечення позову не може бути застосовано до ОСОБА_2 , оскільки він не є боржником за рішенням суду.

Беручи до уваги наведені норми процесуального законодавства, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 2, 149, 152, 153, 258, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Заявник: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 9 листопада 2023 року.

Суддя О. В. Якусик