Справа № 683/1621/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/1621/23, 2/683/625/2023 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року позивачі звернулись в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просять визнати за кожним із них у рівних частках право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що вищезазначене будинковолодіння побудоване у 1961 році їх батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і є майном колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були лише їх батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а тому спірне будинковолодіння було їх спільною сумісною власністю і кожен них мав рівну частку в ньому - по 1/2 частині.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. До складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла належна йому частка у майні колгоспного двору, розмір якої складає 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 була його дружина ОСОБА_4 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, але за життя не оформила спадкові права, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшла 1/2 частина будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала після смерті чоловіка ОСОБА_3 , а також 1/2 частина цього будинковолодіння, яке належало їй на праві власності як частка у майні колгоспного двору.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та оформили частину спадкового майна.

Однак, нотаріус відмовив їм у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння через відсутність правовстановлюючих документів на нього, через що позивачі звернулись за захистом своїх прав до суду.

В судове засідання представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Віхерко Н.О. подала заяву про розгляд справи у її та позивачів відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, у визначений судом строк відзив на позов не подавала. В матеріалах справи наявна заява представника відповідача Книша О.А. , у якій він позов визнає.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 побудований у 1961 році.

Згідно виписки з погосподарської книги №2 с. Малишівка за 1991-1995 роки житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) відносився до суспільної групи - колгоспний двір. Станом на 15 квітня 1991 року (до набрання чинності Законом України «Про власність») членами цього колгоспного двору являлись: ОСОБА_3 - голова двору, його дружина ОСОБА_4 - члени двору.

Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи і сторонами не оспорюються.

Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до роз`ясень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема:

- право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

- розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних;

- згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року.

Оскільки житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 згідно записів у погосподарській книзі с. Малишівка належить до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року членами цього колгоспного двору були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому спірний житловий будинок є їх спільною сумісною власністю, як членів майна колгоспного двору, кожен з яких має рівну частку у цьому будинку - по 1/2 частині (1 : 2 = 1/2).

Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як членам майна колгоспного двору, належало право власності кожному на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку з господарськими спорудами.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до роз`ясень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо

спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

За повідомленням Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №1303/01-18 від 03 липня 2023 року по документам архівного фонду Старокостянтинівської державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведена спадкова справа №547/1997 від 30 вересня 1997 року за заявою його дружини ОСОБА_4 .

Отже, ОСОБА_4 була єдиним спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого чоловіка ОСОБА_3 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, а 30 вересня 1997 року на її ім`я було видно свідоцтво про право на спадщину за законом на належне ОСОБА_3 право на земельну частку (пай).

Оскільки ОСОБА_3 помер після ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому до його частки в майні колгоспного двору застосовуються загальні правила спадкування.

Отже, до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , увійшла 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 набув як член майна колгоспного двору.

Оскільки ОСОБА_4 була єдиним спадкоємцем майна померлого чоловіка ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, тому вона в порядку спадкування за законом набула право на належну ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 не оформила своє право на успадковану після смерті чоловіка ОСОБА_3 1/2 частину спірного будинковолодіння, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України).

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка для позивачів була матір`ю.

На день своєї смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала одна по АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 14 червня 2002 року виконавчим комітетом Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №38, згідно якого усе належне їй на день смерті майно у рівних частках заповіла своїм синам ОСОБА_2 та ОСОБА_1

22 грудня 2006 року за заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 . Старокостянтинівської державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №807/2006 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4

29 вересня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше належне ОСОБА_4 майно, зокрема на земельні ділянки, грошові вклади, у рівних частках кожному (по 1/2 частині).

Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №807/2006, заведеної 22 грудня 2008 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Отже, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцями за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину та оформили частину спадкового майна, отримавши 29 вересня 2008 року свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

До складу спадщини після смерті ОСОБА_4 увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з яких 1/2 частину вона набула як член майна колгоспного двору, а іншу 1/2 частину - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцями майна ОСОБА_4 за заповітом у рівних частках, тому вони набули право власності на належний померлій ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

А тому, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частину вищезазначеного будинковолодіння, а за ОСОБА_2 - право власності на іншу 1/2 його частину.

Оскільки відповідачем у даній справі є орган місцевого самоврядування, тому судові витрати слід віднести на рахунок позивачів.

Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 12 квітня 1996 року Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, місце знаходження: вул. К. Острозького,41 м. Старокостянтинів Хмельницької області, 31100, .

Текст рішення складено 24 липня 2023 року

Суддя: