Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1463/22 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленка В.В.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Франчука В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/1463/22 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 вересня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м.Малині,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 17 січня 2007 року №б/н в сумі 7 102,05 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що у 2007 році між банком та ОСОБА_2 (далі - позичальник) був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви та приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що за своєю правовою природою є змішаним договором і містить умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банк відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку і надав позичальнику в користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000 грн. Позичальник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Спадкоємці позичальника мали право подати заяву про прийняття або про відмову від прийняття спадщини до 18 жовтня 2020 року. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де адреса реєстрації зазначена: Житомирська область, Малинський район, с.Різня. Позивач 28 жовтня 2021 року надіслав претензію кредитора до Малинської державної нотаріальної контори, на яку 06 грудня 2021 року отримав відповідь про те, що спадкоємці померлої із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися. 16 грудня 2021 року спадкоємцю позичальника був направлений лист-претензія, якою кредитор пред`явив свої вимоги, але борг не погашений. На дату смерті позичальника ОСОБА_2 заборгованість її перед банком за кредитним договором становила 7 102,05 грн. Оскільки відповідач прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника, то спадкоємець несе зобов`язання погасити вищевказане прострочене на час смерті спадкодавця тіло кредиту.

Заочним рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 01 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що відповідач ОСОБА_1 постійно проживав із позичальником-спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, що підтверджується, на переконання скаржника, копіями паспортів позичальника (спадкодавця) та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена одна й та ж адреса. Жодних доказів того, що відповідач не мешкав разом з позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини матеріалами справи не містять. У строк із 18 квітня по 18 жовтня 2020 року відповідач не подав заяву про відмову від прийняття спадщини, а тому він вважається таким, що фактично прийняв спадщину. Крім того, ОСОБА_2 має одну дитину (відмітка в анкеті-заяві) та чоловіка ОСОБА_3 (відмітка у паспорті). ОСОБА_1 по-батькові, як ім`я чоловіка спадкодавця, отже є сином спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємцем першої черги. Верховний Суд у постанові від 15 травня 2018 року в справі №336/3968/16-ц виклав правову позицію, що факт постійного проживання разом із спадкодавцем може підтверджуватися відміткою у паспорті спадкоємця про місце реєстрації особи, що в силу положень ст.1268 ЦК України дає підстави для висновку про належність спадщини спадкоємцеві з часу її відкриття. Відповідно до частини третьої ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Також Верховний Суд у своїх постановах наголошує на тому, що доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Суд першої інстанції всупереч положень частин першої, другої та п`ятої ст.12 ЦПК України спростував доводи позивача, при тому, що відповідач безпосередньо участі у судовому засіданні не приймав та будь-яких заперечень не подав. Відповідач не надав доказів, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця за кредитом, а також того, що існують інші спадкоємці та будинок, в якому мешкала спадкодавець, їй не належав. Обов`язок відшкодування боргу спадкодавця лежить на відповідачі в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду заочного рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Так, копія ухвали Житомирського апеляційного суду від 30 вересня 2022 року про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги із додатками були направлені відповідачу супровідним листом від 08 листопада 2022 року №283/1463/22 за адресою с.Різня Малинського району Житомирської області (а.с.95). Судова повістка про виклик на 11 січня 2023 року направлена відповідачу за вищевказаною адресою рекомендованим повідомленням про вручення. Кореспонденція поштою повернута суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.98-99). У матеріалах справи відсутня заява про зміну місця проживання відповідача, а тому кореспонденція, яка надсилалася відповідачу апеляційним судом на останню відому йому адресу, вважається доставленою, навіть якщо відповідач за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що відповідає положенням ст.131 ЦПК України.

Про причину неявки свого представника позивач не сповістив (а.с.96-97). Учасники справи клопотань про відкладення розгляду справи не спрямовували.

Окрім того, за положеннями частини третьої ст.131 ЦПК України у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів наявності/відсутності спадкоємців першої черги, наявності після смерті ОСОБА_2 спадкового майна, оскільки встановлення факту відсутності за життя у померлого будь-якого майна виключає саму можливість набуття права спадкування. Суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено наявність спадкового майна після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , не доведено, що відповідач є спадкоємцем померлого позичальника, а також не з`ясоване дійсне коло спадкоємців.

Апеляційний суд не може повність погодитися із висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Правило ст.526 ЦК України є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Із матеріалів справи вбачається, що у 2007 році між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладений договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останньою заяви (а.с.31).

У заяві зазначено про те, що ОСОБА_2 згодна із тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 ознайомилася і згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в банку.

Так, у вищевказаній заяві сторони погодили, що сума кредитного ліміта становить 1 545 грн; базова процентна ставка - 22,8% річних; розмір комісії за кредитне обслуговування -1% від суми заборгованості; строк дії кредитного ліміта відповідає строку дії карти; порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Із довідки банку слідує, що ОСОБА_4 банком надавалися наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 із терміном дії до січня 2013 року, № НОМЕР_2 із терміном дії до січня 2013 року, № НОМЕР_3 із терміном дії до листопада 2014 року, № НОМЕР_4 із терміном дії до серпня 2018 року, № НОМЕР_5 із терміном дії до травня 2022 року та № НОМЕР_6 із терміном дії до грудня 2023 року (а.с.43).

Також у матеріалах справи міститься довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_2 , у якій відображено зміну кредитного ліміта в період із 14 лютого 2007 року по 06 серпня 2020 року. Так, 14 лютого 2007 року кредитний ліміт був установлений у розмірі 1 545 грн; 03 липня 2008 року кредитний ліміт збільшився до 3 000 грн; 18 грудня 2009 року кредитний ліміт збільшився до 5 200 грн; 18 квітня 2011 року кредитний ліміт збільшився до 6 200 грн, 27 жовтня 2016 року кредитний ліміт збільшився до 8 000 грн, 22 вересня 2017 року кредитний ліміт збільшився до 10 000 грн, 14 липня 2020 року кредитний ліміт зменшився до 7 911,35 грн, а 06 серпня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0 грн (а.с.30).

Надання позичальнику коштів банком підтверджується також випискою за договором, у якій відображено встановлення вищевказаних кредитних лімітів та рух коштів за картками, тобто користування позичальником коштами, що були надані кредитором (а.с.20-29).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48).

Відповідно до частини четвертої ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст.608 ЦК України: зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором на день смерті ОСОБА_2 за нею рахувалася заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 7 717,87 грн, але банк просить стягнути з відповідача меншу суму, яка становить 7 102,05 грн, яку зазначає, як прострочене тіло кредиту (а.с.8-19). Ці зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і можуть бути присуджені до сплати спадкоємцям. Отже, позивачем доведений розмір заборгованості боржника на день відкриття спадщини в сумі 7 102,05 грн.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга ст.1220 ЦК України).

Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ст.1281 ЦК України).

Тлумачення ст.1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Згідно з ст.1282 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі №615/473/20 зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у ст.ст.12,81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного ст.1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Отже, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року в справі №640/6274/16-ц вказано, що: «при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою ст.1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої ст.1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої ст.1282 ЦК України. Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача».

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 жовтня 2022 року в справі №336/437/21.

АТ КБ «ПриватБанк» 28 жовтня 2021 року звернувся до Малинської державної нотаріальної контори з претензією кредитора від 19 жовтня 2021 року №SAMDN33897 щодо включення кредиторських вимог в спадкову масу померлої ОСОБА_2 та повідомлення спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком в розмірі 7102,05 грн (а.с.50).

Малинська державна нотаріальна контора Житомирської області листом від 26 листопада 2021 року №01-16/1024 повідомила позивача, що спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заведена (а.с.51).

АТ КБ «ПриватБанк», звертаючись із позовом до ОСОБА_1 , зазначав, що відповідач є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому вважає його таким, що прийняв спадщину та повинен задовольнити вимоги кредитора спадкодавця.

Відповідно до частини другої ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

16 грудня 2021 року банк звернувся до ОСОБА_1 із листом-претензією від 16 грудня 2021 року №SAMDN33897 як до спадкоємця позичальника з вимогою щодо погашення боргу. Претензія обґрунтована, тим, що ОСОБА_1 постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки не заявив нотаріусу про відмову від неї (а.с.52).

Отже, позивач, як кредитор спадкодавця ОСОБА_2 , пред`явив вимоги в порядку ст.1281 ЦК України, а тому на часі з`ясувати коло спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті позичальника, та до обов`язку позивача, тобто кредитора, належить доказування такої обставини.

Так, позичальник ОСОБА_2 була зареєстрована в с. Різня Коростенського району Житомирської області, що підтверджується ксерокопією паспорта серії НОМЕР_7 . У ксерокопії паспорта також міститься відмітка про те, що ОСОБА_2 19 листопада 1971 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 (а.с.44-46).

У матеріалах справи також наявна ксерокопія паспорта серії НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_1 , тобто відповідача. Із штампа Малинського районного відділу Управління МВС, який міститься на ксерокопії паспорта вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований в с. Різня Коростенського району Житомирської області. Разом з тим, на ксерокопії паспорта нижче вищевказаного штампа проглядається ще один штамп, але він нечитабельний (а.с.47 + зворот).

Окрім того, із витребуваної за клопотанням позивача інформації відносно зареєстрованих осіб за адресою проживання спадкодавця ОСОБА_2 , що надана сектором ведення реєстру Малинської міської територіальної громади листом від 18 серпня 2022 року №374, слідує, що в реєстрі громади та картках реєстрації осіб відсутні відомості щодо позичальника, а тому надати інформацію про зареєстрованих із нею осіб неможливо (а.с.69).

За клопотанням позивача суд першої інстанції також витребував від Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області копію спадкової справи, але за інформацією нотаріальної контори спадкова справа не заведена (а.с.68).

Виходячи із вищевикладеного, позивач не надав суду беззаперечних доказів того, що відповідач належить до кола спадкоємців позичальника ОСОБА_2 , які прийняли спадщину, що відкрилася після її смерті. Так, відсутні належні та допустимі докази того, що спадкування після смерті позичальника здійснюється за законом та не підтверджені родинні відносини, оскільки письмові докази, на які посилається скаржник, не є правовстановлюючими документами. Реєстрація осіб в одному населеному пункті (селі), без зазначення номера будинку, безпосередньо ще не доводить обставину проживання разом із спадкодавцем, оскільки не виключена обставина однофамільців, а зазначення відповідача по батькові, як чоловіка спадкодавця, може бути випадковим збігом. За таких обставин, не доведено й прийняття відповідачем спадщини після смерті позичальника. Відповіді уповноважених державних органів, які надані на запити суду за клопотанням позивача, сумнівів не спростували. Рішення суду ґрунтуватися на припущеннях не може.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування ґрунтуватися на припущеннях також не може.

Відтак, саме по собі посилання позивача на норми спадкового права без підтвердження належними доказами обставин, які відноситься до предмета доказування, та з якими закон пов`язує юридичні наслідки, не може бути підставою для задоволення позову.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення боргу із відповідача, але припустився помилки у викладенні мотивів такої відмови, оскільки вважав, що закон покладає на позивача доведення розміру та вартості успадкованого майна, а також безпідставно, при відсутності заперечень з боку відповідача, поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є слушними.

Із огляду на вищевикладене, відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює заочне рішення суду першої інстанції та викладає його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Малинського районного суду Житомирської області від 01 вересня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 16 січня 2023 року.