Справа № 203/4139/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участі позивачки - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 20.06.2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки, припинення шлюбних відносин з вересня 2022 року, неможливість збереження шлюбу, позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем. Також посилаючись на те, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, дитина залишилась проживати з нею, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою від 07.12.2022 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивачка підтримала позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та його представник під час розгляду справи заперечували проти позову, посилаючись на безпідставність заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач зазначив, що погіршення відносин з позивачкою не свідчить про повне припинення подружніх стосунків. Вважає можливим збереження шлюбу, оскільки він не втратив до позивачки почуттів любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Також він постійно підтримує спілкування з донькою, проводить з нею час, приймає участь в її утриманні та вихованні, дбає про її духовний розвиток та в майбутньому продовжуватиме цим займатись. За таких обставин, стягнення аліментів на утримання дитини також не відповідатиме вимогам закону.

Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, заслухавши пояснення учасників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 червня 2014 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №325.

Від шлюбу мають малолітню дитину доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст.24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст.112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та протирічить інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей.

Як зазначила в своєму позові позивачка, шлюбні відносини та спільне проживання з відповідачем було припинено в вересні 2022 року, спільне господарство не ведеться. Після цього, вони спробували поновити спільне проживання та налагодити відносини, після початку війни проживаючи деякий час разом у її матері. Проте, поведінка відповідача не змінилась. В зв`язку з чим, вона не вважає за можливе та не бажає відновлювати відносини з відповідачем та наполягає на розірванні шлюбу.

З урахуванням зазначених вище обставин та положень законодавства, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, посилання позивачки на неможливість примирення та категоричну відмову поновлювати шлюбні відносини з відповідачем, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу між сторонами, який може будуватись лише на паритетних засадах, є неможливим та протирічить їх інтересам, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та слід розірвати шлюб між останніми.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Як встановлено судом під час розгляду справи, після припинення сторонами спільного проживання, їх дитина залишилась проживати разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідач від утримання дитини не відмовляється. Проте, згідно пояснень сторін, між ними не досягнуто домовленостей щодо порядку та розміру матеріального забезпечення дитини. Як зазначила позивачка відповідна допомога має штучний характер та є не достатньої для належного утримання дитини.

Тобто між сторонами в цій частині існує спір, який підлягає вирішенню в судовому порядку.

За вказаних обставин, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, приймаючи до уваги, що відповідач є здоровим та працездатним, інших утриманців не має, відсутність обставин, які б свідчили про наявність підстав для звільнення його від обов`язку сплачувати аліменти, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 25.10.2022 року (дня його подачі до суду засобами поштового зв`язку) та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений останньою судовий збір за задоволену вимогу про розірвання шлюбу, а також на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп. за задоволену вимогу про стягнення аліментів.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,56,112,113,141,180,181,182,183,191 СК України, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,258,259,263-268,430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 червня 2014 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №325 розірвати.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , фактично мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини від заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована: АДРЕСА_2 , фактично мешкає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 (зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично мешкає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 08 лютого 2023 року.

Суддя С.Ю.Казак