Номер провадження: 22-ц/813/993/23
Справа № 2-6278/10
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зейналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Коваленко О.Б. 05 листопада 2010 року у м. Одеса, -

встановила:

Заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку кредитної заборгованості у сумі 232519,67 грн.

В обґрунтування позову прокурор посилався на те, що 28 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит №1341. Відповідно до умов договору ВАТ «Державний ощадний банк України» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 712500,00 грн., терміном до 28 липня 2033 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася за час користування кредитом сплачувати відсотки у розмірі 21,5 % річних. Предметом договору іпотеки є п`ятикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 28 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір поруки, згідно з умовами даного договору ОСОБА_2 зобов`язався відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 1341 від 28 липня 2008 року.

Відповідачка ОСОБА_1 припинила виплачувати кредит та відсотки по кредиту, в результаті чого утворилася заборгованість по кредиту №1341 від 28 липня 2008 року у розмірі 216193,33 грн., з яких: заборгованість за кредитом складає 60626,44 грн., заборгованість по відсоткам 135085,22 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 13356,67 грн., штраф у розмірі 7125,00 грн.

Представник позивача просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кредитну заборгованість у вказаному розмірі, та внести зміни до договору про іпотечний кредит № 1341 від 28 липня 2008 року, а саме: в п. 1.2 слова та цифри 25 (двадцять п`ять) років виключити, терміном остаточного погашення кредиту встановити дату ухвалення судом рішення по цій справі: в п.1.5 датою до якої нараховуються відсотки за кредитом, встановити дату ухвалення судом рішенням по цій справі.

Згодом представник позивача змінив позовні вимоги та просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по виплаті іпотечного кредитного договору № 1341 від 28 липня 2008 року у розмірі 232519,67 грн., яка складається з наступного: заборгованості по кредиту у розмірі 60626,44 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 141620,39 грн., пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 23147,84 грн., штрафу у розмірі 7125,00 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2010 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» було задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по виплаті іпотечного кредитного договору № 1341 від 28 липня 2008 року у розмірі 232519,67 грн., яка складається із: заборгованості по кредиту у розмірі 60626,44 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 141620,39 грн., пені за прострочення сплати відсотків у розмірі 23147,84 грн., штраф у розмірі 7125,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2010 року було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, судові витрати покласти на позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21серпня 2009 року по справі 2-4642/09, яке набрало законної сили, позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку кредитної заборгованості було задоволено, стягнуто у солідарному порядку з останніх на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по виплаті іпотечного кредитного договору № 1341 від 28 липня 2008 року у розмірі 748172,41 грн.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 , за згодою ВАТ «Державний ощадний банк України», було реалізовано іпотечне майно апелянта квартира за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та отримані від продажу майна кошти були внесені до Банку у якості повного розрахунку за кредитним договором № 1341 від 28 липня 2008 року.

Факт повного розрахунку апелянта перед Банком також підтверджується копіями квитанцій про сплату суми в розмірі 748172,41 грн. на користь ВАТ «Державний ощадний банк України».

Таким чином, судом першої інстанції не було враховано, що на момент ухвалення оскаржуваного заочного рішення 05 листопада 2010 року поза апелянт у повному обсязі розрахувалася з Банком за вказаним кредитним договором та, як наслідок, правовідносини за цим договором припинилися.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» посилається на те, що після реалізації предмета іпотеки, згідно п.1.7. Кредитного договору, грошові кошти були направлені на погашення заборгованості наступним чином: погашено заборгованість за кредитом в сумі 651,56 грн.; погашено заборгованість за відсотками в сумі 178722,85 грн. Таким чином, на думку Банку, за рахунок реалізації предмета іпотеки заборгованість за кредитом було погашено не у повному обсязі, та залишок заборгованості на даний час складає 232519,67 грн.

ВАТ «Державний ощадний банк України» про розгляд справи на 03.10.2023 року був сповіщений належним чином, у судове засідання не з`явився.

Судова повістка, надіслана на адресу ОСОБА_2 , повернулась до суду апеляційної інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто, вказана судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, що кореспондується із положеннями пункту 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України та правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит №1341. Відповідно до умов договору, ВАТ «Державний ощадний банк України» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 712500,00 гривень, терміном до 28 липня 2033 року, а ОСОБА_1 зобов`язалася за час користування кредитом сплачувати відсотки у розмірі 21,5 % річних. На виконання умов кредитного договору між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого стала п`ятикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 28 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 і ОСОБА_1 був укладений договір поруки, згідно з умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № 1341 від 28 липня 2008 року.

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором № 1341 від 28 липня 2008 року, заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку кредитної заборгованості у сумі 232519,67 грн.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2010 року позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» було задоволено, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по виплаті іпотечного кредитного договору № 1341 від 28 липня 2008 року у розмірі 232519,67 грн.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18).

Колегією суддів враховано, що у червні 2009 року заступник прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку кредитної заборгованості в сумі 748172,41 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 серпня 2009 року по справі 2-4642/09, яке набрало законної сили, позов заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку кредитної заборгованості було задоволено, стягнуто у солідарному порядку з останніх на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по виплаті іпотечного кредитного договору № 1341 від 28 липня 2008 року у розмірі 748172,41 грн.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_1 , за згодою ВАТ «Державний ощадний банк України», було реалізовано іпотечне майно апелянта квартира за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , та отримані від продажу майна кошти були внесені до Банку у якості розрахунку за кредитним договором № 1341 від 28 липня 2008 року.

Тобто, зазначеним судовим рішенням стягнуто усю суму заборгованості за кредитом достроково, чим змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору та вважається, що строк виконання договору в повному обсязі настав.

Оскільки кредитодавець самостійно, на власний розсуд, скористався своїм правом, достроково припинив на майбутнє дію кредитного договору та змінив строк кредитування, а отже за відсутності належної правової підстави, яка через власні дії кредитодавця є такою, що припинена, відсутні й підстави для нарахування відсотків після дострокового припинення кредитного зобов`язання, а також неустойки (пені), обумовленої цим договором.

Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 липня 2019 року у справі №N 399/809/15 (провадження №61-10409св18) та від 09 жовтня 2019 року у справі №750/8791/15 (провадження №61-25659св18).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.

Щодо стягнення тіла кредиту, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 серпня 2009 року по справі 2-4642/09 було стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача, з поміж іншого, 707750 грн. заборгованості за кредитом, а отже, позивач вже реалізував своє право на стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Так, вважаючи обґрунтованими позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, судом першої інстанцій не було враховано, що за рішенням Київського районного суду міста Одеси від 21 серпня 2009 року по справі 2-4642/09 заборгованість у повному обсязі за тим самим кредитним договором вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положень статті 61 Конституції України, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те ж саме зобов`язання, отже в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

За таких обставин, оскільки у ВАТ «Державний ощадний банк України» було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв, то у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за його безпідставністю.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, порушив норми матеріального права що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2010 року та постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ВАТ «Державний ощадний банк України», з наведених вище підстав.

Щодо судових витрат.

Згідно ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 681 грн., що підтверджено документально (а.с. 41).

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з АТ «Державний ощадний банк України» на користь апелянта слід стягнути судовий збір в сумі 681 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2010 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову заступника прокурора Київського району м. Одеси в інтересах Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (ідентифікаційний код 00032129) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 681 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 13 жовтня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе