Справа № 495/6383/23
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 листопада 2023 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

судді Заверюха В.О., при секретарі Денисовій К.І.,

за участю: за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Шаркевича В.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровському в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат в розмірі 110 000 грн. та понесені судові витрати.

Стислий виклад позиції сторони позивача

Вироком Приморського районного суду м.Одеса від 04.08.2022 року, справа №522/21924/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. Вказаним вироком суду товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» було зобов`язано на користь потерпілої особи ОСОБА_3 моральну шкоду та компенсацію втраченого заробітку на загальну суму 110 000 грн.. Вказана сума була повністю сплочена потерпілій ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням №5181057 від 02.08.2022 року на суму 55 000 грн. та платіжним дорученням №5181078 від 16.08.2022 року на суму 55 000 грн.. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.04.2023 року вирок Приморського районного суду м.Одеса від 04.08.2022 року, справа №522/21924/22 в частині вирішення цивільного позову потерпілої до ПрАТ «Саламандра» про стягнення матеріальної шкоди та компенсації втраченого заробітку змінено, в іншій частині вирок суду залишено без змін. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» повністю відшкодувало шкоду завдану з вини її працівника при виконанні ним трудових обов`язків та позивач має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.

Відомості про рух справи, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.06.2023 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Шаркевича Віктора Трохимовича про витребування доказів по справі за позовом ТзОВ «Автотранспортне підприємство 15107» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2023 року за клопотанням представника відповідача адвоката Шаркевича Віктора Трохимовича в підготовче судове засідання для допиту виклекана свідок ОСОБА_3 .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2023 року підготовче судове засідання закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі на підставі наявних у справі доказів.

Представник відповідача адвокат Шаркевич В.Т. проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в повному обсязі з підстав пропуску строку подання позову.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи встановлено, що 01.07.2017 року відповідач ОСОБА_2 був прийнятий на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» на посаду водія автомобільних засобів, відповідно до наказу від 30.06.2017 року №42-К.

18.10.2019 року о 13.34 год. у денний час доби, при необмеженій видимості та сухому дорожньому покритті, ОСОБА_2 керуючи технічно справним автобусом «БАЗ А079.23», д/з НОМЕР_1 , після здійснення рейсової поїздки по встановленому міжміському маршруту №560 сполученням «Білгород-Дністровський Одеса», здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул.Водопровідна з боку вул.Новощепний ряд в напрямку вул.Старосінна площа, на якій організовано односторонній рух по двом смугам руху в одному напрямку руху, які поділені дорожньою розміткою 1.1. та 1.5 згідно Правил дорожнього руху України. Підїжджаючи до нерегульованого перехрестя вул.Водопровідна - вул.Старосінна площа м.Одесі, водій ОСОБА_2 зупинив автобус у своїй смузі руху проїзної частини вул.Водопровідна перед даним перехресттям, а саме перед трамвайним полотном, що пролягає через дане перехрестя, для надання переваги в русі трамваю, що здійснював рух по трамвайному полотну вул.Водопровідна у зустрічному з автобусом «БАЗ А079.23», д/з НОМЕР_1 напрямку руху та проїжджаючи дане перехрестя, рухаючись з права наліво по ходу напрямку руху автобуса «БАЗ А079.23», д/з НОМЕР_1 , маючи перевагу в русі як рейковий транспортний засіб до нерейкового транспортного засобу. Надавши перевагу в русі вказаному зустрічному травмаю, водій ОСОБА_2 впевнився у відсутніості інших зустрічних транспортних засобів попереду автобуса «БАЗ А079.23», д/з НОМЕР_1 та іншого попутного трамваю з ліва від автомусу «БАЗ А079.23», д/з НОМЕР_1 , які могли створювати перешкоду для відновлення руху даного автобусу, проте будучи не уважним і стежачи за дорожньою обстановкою з інших сторін керованого ним автобусу та у відсутності перешкод для руху, що позбавило його можливості безпечно керувати транспортним засобом, котролювати його рух, вчасно реагувати на можливу зміну дорожньої обстановки, водій ОСОБА_2 перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не становить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, а саме не переконався у відсутності перешкод чи небезпеки для руху попереду автобуса «БАЗ А079.23», д/з НОМЕР_1 у його смузі руху, яку він об`єктивно міг та повинен був виявити, відновив свій рух, почав вїжджати на перехрестя вул.Водоровідна - вул.Старосінна площа та виконувати маневр лівого повороту з проїзної частини вул.Водопровідна на проїздну частину вул.Старосінна площа, в процесі чого ОСОБА_2 у своїй лівій смузі руху проїдної частини вул.Водопровідна допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , 1952 року народження, яка на момент початку руху автобусом вже перебувала попереду автобуса «БАЗ А079.23», д/з НОМЕР_1 , тобто попереду передньої частини автобусу в його безпосередній близькості, видимість та оглядовість якої жодним чином не була обмежена для водія ОСОБА_2 та перетинала ліву смугу руху автобуса «БАЗ А079.23», д/з НОМЕР_1 , рухаючись з права наліво по ходу напрямку руху автобуса в темпі середнього кроку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, з якими була госпіталізована до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ОМР. Під час досудового розслідування було встановлено, що водій ОСОБА_2 своїми необережними діями допустив порушення вимог п.п.1.7,2.3 (б), 10.1. Правил дорожнього руху України.

Вироком Приморського районного суду м.Одеса від 04.08.2022 року, справа №522/21924/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Крім того, зазначеним вироком суду з товариства з обмеженою відповідальністю «АТП 15107» на користь потерпілої ОСОБА_3 стягнута моральна шкода та компенсація втраченого заробітку на загальну суму 110 000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.04.2023 року вирок Приморського районного суду м.Одеса від 04.08.2022 року, справа №522/21924/22 в частині вирішення цивільного позову потерпілої до ПрАТ «Саламандра» про стягнення матеріальної шкоди та компенсації втраченого заробітку змінено, в іншій частині вирок суду залишено без змін.

Покладений на позивача вироком суду обов`язок щодо відшкодування потерпілій ОСОБА_3 моральної шкоди позивачем був виконаний повністю та на користь потерпілої ОСОБА_3 були перераховані грошові кошти на загальну суму 110 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5181057 від 02.08.2022 року на суму 55 000 грн. та платіжним дорученням №5181078 від 16.08.2022 року на суму 55 000 грн..

Представник позивача зазначав, що покладений вироком суду обов`язок щодо відшкодування потерпілій моральної шкоди виконано повністю, кошти є матеріальними збитками позивача, шкода завдана у період перебування ОСОБА_2 з товариством з обмеженою відповідальністю «АТП 15107» у трудових правовідносинах, тому позивач має право в порядку зворотної вимоги (регресу) відшкодувати з винної особи розмір виплаченого ним відшкодування.

Посилаючись на зазначене, представник позивача просив стягнути з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АТП 15107» виплачене відшкодування шкоди у розмірі 110 000 грн, а також вирішити питання щодо судового збору.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дій працівника, який регулюється нормами Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

За нормами ст.1188 вказаного Кодексу шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов`язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.

Згідно ч.1 ст.1 ЦК цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом ч.1 ст.3 КЗпП трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Згідно ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Отже, відшкодування шкоди, заподіяної працівником підприємству, врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №463/4040/15-ц (провадження № 61-23441св18).

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди,завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

За змістом ч.3 ст.136 КЗпП покриття шкоди, заподіяної працівником, провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду.

Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м.Одеса від 04.08.2022 року, справа №522/21924/22, який набрав чинності 05.04.2023 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Крім того, вироком суду з товариства з обмеженою відповідальністю «АТП 15107» на користь потерпілої ОСОБА_3 стягнута моральна шкода та компенсація втраченого заробітку на загальну суму 110 000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.04.2023 року вирок Приморського районного суду м.Одеса від 04.08.2022 року, справа №522/21924/22 в частині вирішення цивільного позову потерпілої до ПрАТ «Саламандра» про стягнення матеріальної шкоди та компенсації втраченого заробітку змінено, в іншій частині вирок суду залишено без змін.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «АТП 15107» на користь потерпілої ОСОБА_3 були перераховані грошові кошти декількома платежами по 55 000,00 грн. кожний, що підтверджується платіжними дорученнями №5181057 від 02.08.2022 року та №5181078 від 16.08.2022 року на загальну суму 110 000 грн..

Звертаючись до суду із цим позовом, представник товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 шкоду заподіяну підприємству, у зв`язку із вчиненням останнім кримінального правопорушення під час виконання трудових обов`язків.

Право регресної вимоги у позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» виникло з 16.08.2022 року, тобто з дати здійснення повного розрахунку в загальному розмірі 110 000 грн., а з позовом до відповідача позивач звернувся 20.06.2023 року, тобто регресна вимога до працівника заявлена в межах річного строку з дня виплати підприємством грошових сумм третій осіб, а саме в межах річного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

З доводами представника відповідача про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду з позовом відповідповідно до ст.233 КЗпП України суд не погоджується з наступних підстав.

Вироком Приморського районного суду м.Одеса від 04.08.2022 року, справа №522/21924/22, який набрав чинності 05.04.2023 року, відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, вироком суду з товариства з обмеженою відповідальністю «АТП 15107» на користь потерпілої ОСОБА_3 стягнута моральна шкода та компенсація втраченого заробітку на загальну суму 110 000 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.04.2023 року вирок Приморського районного суду м.Одеса від 04.08.2022 року, справа №522/21924/22 в частині вирішення цивільного позову потерпілої до ПрАТ «Саламандра» про стягнення матеріальної шкоди та компенсації втраченого заробітку змінено, в іншій частині вирок суду залишено без змін.

Товариством з обмеженою відповідальністю «АТП 15107» на користь потерпілої ОСОБА_3 були перераховані грошові кошти декількома платежами по 55 000,00 грн. кожний, що підтверджується платіжними дорученнями №5181057 від 02.08.2022 року та №5181078 від 16.08.2022 року на загальну суму 110 000 грн..

За таких обставин, в судовому засіданні доведені факти заподіяння товариству з обмеженою відповідальністю «АТП 15107» матеріальної шкоди винними діями відповідача ОСОБА_2 , як службової особи та шкода була відшкодована в повному обсязі.

З урахуванням положень ст.233 КЗпП України та пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», регресна вимога у товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» виникла з 16.08.2022 року, тобто з дати здійснення повного розрахунку позивачем з потерпілою в загальному розмірі 110 000 грн., а з позовом до відповідача позивач звернувся 20.06.2023 року, тобто в межах річного строку, а відтак, підстави для відмови в позові у зв`язку із пропуском строку для звернення до суду, відсутні.

Висновок суду

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107», як відповідальна особа за шкоду, завдану її працівником під час виконання ним трудових обов`язків, сплатило 110 000 грн. на користь потерпілої в якості відшкодування моральної шкоди, за вчинення відповідачем кримінального правопорушення, вина у вчинені якого встановлена вироком суду, а отже підприємство зазнало збитків на таку суму коштів. З моменту виплати позивачем відповідних коштів до моменту звернення позивача з даним позовом до суду не сплинув річний строк, передбачений ст.233 КЗпП. Відповідач, як завдавач шкоди, зобов`язаний відшкодувати її в повному обсязі. За таких обставин, позовні вимоги є правомірними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд звертає увагу, що такі витрати складаються з судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову в сумі 2 684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №5181288 від 13.06.2023 року.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України позивачу має бути компенсовано за рахунок відповідача витрати з оплати судового збору в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 12-13, 133, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107», шкоду в порядку регресу у розмірі 110 000 гривень (сто десять тисяч).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство 15107», сплачений судовий збір у розмірі 2 684 грн..

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.