Справа № 158/112/23
Провадження № 2/0158/103/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

11 травня 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ) про стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що 06.07.2022 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1200,00 доларів США, які зобов`язувався повернути до 06.09.2022 щомісячними платежами по 400 доларів США не пізніше останнього дня місяця, що підтверджується розпискою. Взяті на себе зобов`язання за борговою розпискою відповідач не виконав, грошових коштів у встановлений строк не повернув. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором позики у загальному розмірі 642 730,71 грн. (відповідно до курсу НБУ станом на дату 10.01.2023), з яких: основний борг - 1200,00 доларів США; штраф за прострочення боргового зобов`язання в сумі 16 300,00 доларів США та індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 2780,21 грн.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.01.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 01.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не прибув, подав до суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідач в судове засідання повторно не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

Відтак, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до статті 280 ЦПК України.

Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 06.07.2022 ОСОБА_2 було отримано у позику грошові кошти у розмірі 1200,00 доларів США, які останній зобов`язувався повернути позивачеві до 06.09.2022 щомісячними платежами не пізніше останнього дня місяця в сумі не меншій як 400 доларів США, що підтверджується оригіналом боргової розписки від 06.07.2022, яка міститься в матеріалах справи (а.с.6).

Крім того, відповідно до умов даної розписки сторони погодили, що у разі порушення умов розписки передбачено штраф за кожний день прострочення 100 доларів США.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим заборгованість ОСОБА_2 станом на 10.01.2023 становить 642 730,71 грн. (відповідно до курсу НБУ станом на дату 10.01.2023), з яких: основний борг в сумі 1200,00 доларів США, що еквівалентно 43 882,32 грн.; штраф за прострочення боргового зобов`язання за період з 01.08.2022 по 10.01.2023 в розмірі 16 300 доларів США, що еквівалентно 596 068,18 грн.; індекс інфляції за час прострочення в розмірі 2780,21 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частини 1, 2 ст. 202 ЦК України передбачають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Факт отримання відповідачем від позивача суми, обумовленої у договорі позики, підтверджується борговою розпискою від 06.07.2022, підписаною відповідачем.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Таким чином, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивача свідчить про те, що відповідач не виконав зобов`язання по поверненню боргу.

Відтак, оскільки в обумовлений строк відповідач суми позики добровільно не повернув, вимога позивача про стягнення з останнього суми боргу в розмірі 1200,00 доларів США є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що станом на дату ухвалення рішення (11.05.2023) офіційний курс 1 долара США становить 36,5686 гривень, а тому сума заборгованості за розпискою від 06.07.2022 у гривневому еквівалентні становить 43 882,32 грн. (1200 доларів США х 36,5686).

Крім того, із розписки слідує, що сторони погодили, що у разі порушення умов розписки штраф за кожний день прострочення становить 100 доларів США.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики у сумі 1200 доларів США у період з 01.08.2022 по 10.01.2023, тобто за 163 дні. Штраф за прострочення зобов`язання за цей період позивачем визначено у розмірі 16 300 доларів США, що підтверджується наданим розрахунком штрафу (а.с.23).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, наведеною нормою надано право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №703/1181/16-ц та від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

На думку суду, визначений позивачем розмір неустойки в сумі 16 300 доларів США, що більше ніж у тринадцять разів перевищує суму простроченого зобов`язання, не можна вважати таким, який би відповідав загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, до суми невиконаного грошового зобов`язання, тобто до 1200 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення становить 43 882,32 грн. (1200 доларів США х 36,5686), що також відповідатиме принципу пропорційності у цивільному судочинстві.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача індексу інфляції за час прострочення в сумі 2780,21 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що грошове зобов`язання виникло у доларах США, яке в подальшому було прострочене, суд дійшов висновку, що в частині позовних вимог про стягнення з відповідача індексу інфляції за час прострочення необхідно відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає до часткового задоволення (87 764,64 грн. х 100 : 642 730,71 = 13,65%), тому судові витрати, понесені позивачем зі сплати судового збору в розмірі 877,33 грн. (6 427,31 грн. х 13,65 : 100) слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 82, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальному розмірі 87 764 (вісімдесят сім тисяч сімсот шістдесят чотири) гривні 64 копійки, з яких:

- основний борг у розмірі 43 882 (сорок три тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 32 копійки;

- неустойка за прострочення боргового зобов`язання у розмірі 43 882 (сорок три тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 32 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 877 (вісімсот сімдесят сім) гривень 33 копійки.

Заочне рішення може бути переглянуте Ківерцівським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова