ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3337/23 Справа № 211/2559/22 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Кривий Ріг

справа № 211/2559/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі АТ «Українська залізниця») про стягнення недоплаченої частки заробітної плати, мотивуючи тим, що він працює на підприємстві відповідача машиністом електровоза. За період з 2018 року по 2022 рік йому надавалась щорічна тарифна відпустка із виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Посилаючись на те, що згідно пункту 3.1.5 колективного договору, що діє на підприємстві, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, в той же час, всупереч положень колективного договору, матеріальна допомога йому надавалася не в повному обсязі, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь недоплачену частку заробітної плати в розмірі 9 617,88 грн. (матеріальної допомоги на оздоровлення) за 2018-2022 роки (включно) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою цих сум в порядку, передбаченому Законом № 2050 «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення, за період з 2018 року по 2022 рік, в розмірі 9 617 гривень 88 копійок та компенсацію за втрату частини заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) у зв`язку із порушенням термінів її виплати у розмірі 3 121 гривен 83 копійок.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Апелянтом зазначено, що дійсно, пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки, укладеного між відокремленим структурним підрозділом «Криворізьке локомотивне депо» та спільним представницьким органом профспілок залізничників і транспортних будівельників України та Вільної профспілки машиністів, в особі їх виборного органу, зареєстрованого за № 60/11 від 24 жовтня 2011 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Однак, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, було визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, на переконання апелянта, з урахуванням положень статей 203 та 215 ЦК України, умови пункту 3.1.5 Колективного договору є недійсними з моменту прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року та не створюють для відповідача обов`язку зі сплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Апелянт вказує й на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року змінено підхід до визначення розмірів посадових окладів і заробітної плати працівників, а також інших виплат (наприклад, для розрахунку розміру плати за надання адміністративних послуг, у колективних договорах та угодах усіх рівнів), тобто цим Законом запроваджено нову розрахункову величину для визначення розмірів тих чи інших виплат, шляхом заміни мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в Україні було змінено підхід щодо застосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, не лише при визначенні посадових окладів, а й щодо розрахунку всіх виплат, де раніше застосовувалася, як розрахункова величина, мінімальна заробітна плата. Аналіз такого правового регулювання дає підстави зробити висновок про те, що законодавець заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів розмір мінімальної заробітної плати, про що зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 листопада 2020 у справі № 200/9195/19-а.

Апелянт наполягає на тому, що, застосовуючи розрахунковий розмір матеріальної допомоги на оздоровлення у вигляді 125 % прожиткового мінімуму, АТ «Українська залізниця» не порушується будь-який інший Закон, а, навпаки, вбачається саме дотримання вимог Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06 грудня 2016 року.

Також апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення змінено предмет позову з позовної вимоги немайнового характеру зобов`язати вчинити певні дії, на позовну вимогу майнового характеру стягнути суму, в той час як позивач по справі не подавав заяви про зміну предмету позову.

Крім того апелянт посилається на те, що вимога позивача щодо стягнення компенсації втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати або її частини не підпадає під дію Закону № 2050 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та не застосовується у даних правовідносинах, оскільки компенсація втрати частини доходів провадиться у разі затримки виплати доходів, які нараховані, але не виплачені, проте спірна сума недоплаченої частки матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2022 роки в сумі 10 479,38 грн. нарахована не була. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення не визначив правове значення наданих позивачем документів, які б підтверджували сплачу частини доходів, чим не встановлено юридичний факт як підставу для застосування нарахувань сум компенсації.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження по даній цивільній справи та призначено справу до розгляду.

Розгляд справи призначено в порядку спрощеного письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів прийшла до висновку, що розгляд даної цивільної справи, з урахуванням конкретних обставин, повинен проводитись за участі учасників справи, у зв`язку із чим справу необхідно призначити до судового розгляду в судовому засіданні із викликом учасників справи.

Керуючись ч.3 ст. 369, 365,366 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Призначити розгляд цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченої частини заробітної плати на 14 годину 50 хвилин 28 березня 2023 року в приміщенні Дніпровського апеляційного суду (м. Кривий Ріг, пр-кт Героїв-підпільників 31).

Про час та місце розгляду справи повідомити учасників справи.

Головуючий:

Судді: