ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 лютого 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2697/22

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/297/23, 22-ц/4823/296/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу,

місце ухвалення судового рішення м. Чернігів,

час проголошення рішення суду 09 год. 28 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 21 жовтня 2022 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 01 грудня 1995 року.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що 01 грудня 1995 року разом з батьком продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шмуневською Л.А. Указує, що істотні умови договору покупцем ОСОБА_3 не виконано, а саме: не здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу, не зареєстровано місце проживання, у даній квартирі вона фактично ніколи не мешкала, комунальні платежі не сплачувала. Позивач вважає договір купівлі-продажу від 01 грудня 1995 року неукладеним і таким, що не створює прав та обов`язків для сторін. Зазначає, що порушення покупцем ОСОБА_3 істотних умов вказаного договору завдало позивачеві значної шкоди. При укладенні договору, продавець ОСОБА_1 розраховував отримати грошові кошти за квартиру і позбавитись обов`язків сплачувати комунальні послуги за її утримання. Оскільки ОСОБА_3 не здійснила державну реєстрацію договору купівлі-продажу спірної квартири, у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно власником до цього часу значиться ОСОБА_1 , а отже до нього пред`являються вимоги кредиторів про сплату боргів за комунальні послуги.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2022 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу.

Додатковим рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000 грн витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 31 жовтня 2022 року і ухвалити нове рішення, яким розірвати договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 від 01 грудня 1995 року.

Доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставності висновків суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин норм ЦК УРСР 1963 року, оскільки покупець ОСОБА_3 померла у листопаді 2021 року, тобто цивільні відносини між позивачем та ОСОБА_3 виникли до набрання чинності ЦК України, а обов`язок покупця прийняти дану квартиру та її зареєструвати існував до 2021 року. Скаржник вважає, що у даній справі необхідно застосовувати положення ЦК України, що регулюють розірвання договорів.

Звертає увагу на те, що протягом 26 років покупець ОСОБА_3 не зареєструвала право власності на майно і не прийняла його у продавців, оскільки в квартирі ніколи не проживала, не сплачувала комунальні послуги, не зареєструвала місце проживання, тобто свідомо не бажала прийняти у власність спірну нерухомість. На даний час право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 .

Скаржник також просить скасувати додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000 грн витрат на правничу допомогу у зв`язку з оскарженням основного рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 у встановлений судом строк не надходив.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Новик М.С. просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишити бкз змін рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 31 жовтня 2022 року, а також провести розподіл судових витрат відповідно до положень ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вимога про розірвання договору купівлі-продажу більше, ніж через 26 року після його укладення, не ґрунтується на вимогах норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Районний суд зазначив, що у випадку відмови прийняти куплену річ норми ЦК УРСР 1963 року передбачали можливість продавця відмовитись від договору і вимагати відшкодування збитків, а не ставити питання про розірвання такого договору. При цьому, відповідач ОСОБА_2 на час розгляду справи є спадкоємцем ОСОБА_3 , але право власності на спірну квартиру за ним не зареєстровано.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000 грн витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, керуючись ст. 141 ЦПК України, вважав такі витрати співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 01 грудня 1995 року між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири загальною площею 27,9 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Указана квартира належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Новозаводської районної Ради народних депутатів міста Чернігова 28 листопада 1995 року та зареєстрованого в Чернігівському МБТІ за № 124702. Продаж квартири вчинено за 650 000 000 карбованців, які (гроші) продавці ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від покупця ОСОБА_3 одержали повністю до підписання договору. За умовами даний договір підлягає реєстрації за місцем знаходження будинку у Чернігівському МБТІ (а.с. 5-6).

Як свідчить архівна довідка Державного нотаріального архіву Чернігівської області Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області № 9/02-04, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шмуневською Л.А. 01 грудня 1995 року за реєстровим № 2202 посвідчено договір купівлі продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . Продаж квартири вчинено за 650 000 000 карбованців, які продавці ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від покупця ОСОБА_3 одержали повністю до підписання договору (а.с. 64).

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 грудня 2017 року у справі № 751/4237/17 задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Бублик Т.М., державного нотаріуса Кухти Т.О. про визнання незаконними свідоцтва про право на спадщину та договору купівлі-продажу квартири, визнання дій державного реєстратора незаконними та про визнання права власності на квартиру. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 квітня 2017 року, видане ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , державним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Т.О., реєстраційний №1-392. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який був укладений 07 липня 2017 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Ніжинського міського нотаріального округу Бублик Т.М., реєстраційний № 628 (а.с. 57-61).

Додатковою постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 09 лютого 2018 року у справі № 751/4237/17 визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 квітня 2017 року, видане ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_2 державним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Т.О., реєстраційний №1-393 (а.с.61 зворот - 63).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2021 року у справі № 751/3245/20 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, витребування 1/2 частини квартири (а.с. 7-8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с. 41 зворот).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 серпня 2022 року, державна реєстрація указаної квартири ОСОБА_3 не здійснена (а.с. 27-30).

Як свідчать наявні у справі копії заповіту, а також копії спадкової справи, після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв ОСОБА_2 (а.с. 10-11, 49-51).

За життя ОСОБА_3 зверталася до Слідчого управління ГУНП в Чернігівській області щодо вилучення із кримінального провадження № 0004725 від 07 червня 2017 року договір купівлі - продажу від 01 грудня 1995 року (а.с. 65-67).

Звернувшись з позовом про розірвання договору купівлі-продажу квартири від 01 грудня 1995 року, ОСОБА_1 зазначав, що покупцем ОСОБА_3 істотні умови договору не виконані, тобто він є неукладеним і не створює прав та обов`язків для сторін.

Відповідно до ст. 126 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, а також ст. 2 Закону України «Про власність», право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Підставою виникнення права приватної власності на майно, зокрема є укладення угод, не заборонених законом.

Відповідно до 128 ЦК УРСР 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Статтею 153 ЦК УРСР 1963 року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК УРСР 1963 року).

Право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Якщо продавець майна не є його власником, покупець набуває права власності лише в тих випадках, коли згідно з статтею 145 цього Кодексу власник не вправі витребувати від нього майно (ст. 225 ЦК УРСР 1963 року).

Зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться (ст. 161 ЦК УРСР 1963 року).

Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року визначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, законом чітко передбачалась обов`язкова нотаріальна форма договору відчуження житлового будинку (квартири), наслідком недодержання якої є його недійсність та його подальша реєстрація органами місцевого самоврядування.

Проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

За матеріалами справи встановлено, що 01 грудня 1995 року між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири загальною площею 27,9 кв м, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шмуневською Л.А. 01 грудня 1995 року за реєстровим № 2202

Продаж квартири вчинено за 650 000 000 карбованців, які продавці ОСОБА_4 , ОСОБА_1 від покупця ОСОБА_3 одержали повністю до підписання договору.

Покупець ОСОБА_3 сплатила повну вартість придбаної нею квартири, але за життя не зареєструвала право власності, тобто набула лише право володіти та користуватися цим майном, однак розпорядитись (продати, подарувати ) ним вона права не мала.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що на час укладення спірного договору купівлі-продажу квартири ЦК УРСР 1963 року не пов`язував момент виникнення права власності на нерухоме майно з моментом державної реєстрації договорів, що підлягали такій реєстрації. Відсутні відповідні умови і в тексті договору купівлі-продажу.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1 , посилаючись на ст. 651 ЦК України, наполягав на тому, що покупцем ОСОБА_3 істотні умови договору не виконані, зокрема, не здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу, у даній квартирі покупець фактично ніколи не мешкала і не зареєструвала місце проживання, комунальні платежі не сплачувала.

Однак стаття 232 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, передбачала, що якщо покупець на порушення договору відмовиться прийняти куплену річ або заплатити за неї встановлену ціну, продавець вправі вимагати прийняття речі покупцем і оплати ціни, а також відшкодування збитків, завданих затримкою виконання, або, з своєї сторони, відмовитись від договору і вимагати відшкодування збитків.

Беручи до уваги наведене, районний суд вірно указав на те, що діючим на той час законодавством у випадку відмови прийняти куплену річ було передбачено можливість продавця відмовитись від договору і вимагати відшкодування збитків, а не ставити питання про розірвання такого договору.

Аналізуючі наявні у справі докази, колегія суддів ураховує, що сторонами оспорюваного договору з одного боку є позивач ОСОБА_1 , та його батько ОСОБА_4 , який помер, і з іншого боку ОСОБА_3 , яка є також померлою. Отже, у сторін договору ОСОБА_4 і у ОСОБА_3 цивільна дієздатність припинилась внаслідок смерті, тобто припинилась здатність набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі невиконання.

Звертаючись з цим позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги невиконанням стороною покупця договіру купівлі-продажу спірної квартири, що має наслідком його розірвання. Проте ОСОБА_2 не являється стороною оспорюваного договору. Відповідач є спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом, але право власності на спірну квартиру за ним не зареєстровано.

На думку апеляційного суду, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача про розірвання договору купівлі-продажу від 01 грудня 1995 року, укладеного між продавцями ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_3 .

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у даній справі необхідно застосовувати норми саме ЦК України 2003 року, оскільки оспорюваний договір укладено у 1995 році, тому на спірні правовідносини поширюється дія норм саме ЦК УРСР 1963 року.

Твердження скаржника про те, що протягом 26 років покупець ОСОБА_3 не зареєструвала право власності на майно і свідомо не бажала прийняти дану нерухомість належними доказами не підтверджено, а отже є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення. Намір ОСОБА_3 зареєструвати право власності підтверджується судовими рішеннями у справах № 751/4237/17, 751/3245/20.

Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Перевіряючи законність ухвалення додаткового рішення і стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000 грн витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

У цій справі встановлено і підтверджується її матеріалами, що представництво інтересів відповідача ОСОБА_2 у суді першої інстанції здійснював адвокат Новик М.С. на підставі договору про надання юридичних послуг від 08 вересня 2022 року (а.с. 73) та ордеру серії СВ № 1034140 від 08 вересня 2022 року (а.с. 72).

17 жовтня 2022 року представник відповідача адвокат Новик М.С. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, понесених під час розгляду справи.

Згідно з розрахунком суми витрат за надану правову допомогу, адвокат Новик М.С. надав ОСОБА_2 правову допомогу наступного характеру (а.с. 100):

- вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз актуальної судової практики, вивчення правових позицій Верховного Суду щодо спірних правовідносин; попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин; узгодження позиції із клієнтом щодо правової позиції захисту відповідача тривалістю 1 година і вартістю 2 000 грн;

- підготовка процесуальних документів: відзив на позовну заяву у справі № 751/2697/22; відзив на апеляційну скаргу на ухвалу про відмову в забезпеченні позову; участь в судових засіданнях в суді першої інстанції для представництва інтересів відповідача тривалістю 5 годин і вартістю 10 000 грн.

ОСОБА_2 сплатив на користь адвоката Новика М.С. 12 000 грн за надання правничої допомоги, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 17 жовтня 2022 року (а.с. 99), розрахунком суми витрат за надану правову допомогу (а.с. 100).

Суд першої інстанції, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, врахувавши відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , складності справи, відсутності заперечень сторони позивача, дійшов обгрунтованого висновку про ухвалення додаткового рішення і стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000 грн витрат на правничу допомогу, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Доводів та заперечень з приводу розміру витрат на правничу допомогу, які стягнуто районним судом у сумі 12 000 грн, апеляційна скарга не містить.

Вирішуючи заявлене у письмових поясненнях на апеляційну скаргу клопотання представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з приписами ч. 4, 5, 6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представництво інтересів ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції адвокат Новик М.С. здійснював на підставі договору про надання юридичних послуг від 08 вересня 2022 року (а.с. 73) та ордеру серії СВ № 1042424 від 16 січня 2023 року (а.с. 156).

Згідно з розрахунком суми витрат за надану правову допомогу, адвокат Новик М.С. надав ОСОБА_2 правову допомогу наступного характеру (а.с. 160):

- вивчення та правовий аналіз матеріалів апеляційної скарги; узгодження позиції із клієнтом щодо правової позиції захисту відповідача на стадії апеляційного перегляду ухвалених судових ріень; підготовка процесуальних документів; письмові пояснення на апеляційну скаргу, подану на рішення Новозаводського районноо суду м. Чернігова від 13 жовтня 2022 року та додаткове рішення від 31 жовтня 2022 року у справі № 751/2697/22 тривалістю 3 години і вартістю 5 000 грн;

- участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції для представництва інтересів відповідача тривалістю 1 година і вартістю 3 000 грн.

ОСОБА_2 сплатив адвокату Новику М.С. 8 000 грн на підставі договору про надання юридичних послуг у справі № 751/2697/22, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 16 січня 2023 року, актом приймання-передавання грошових коштів від 16 січня 2023 року (а.с. 161, 162).

Під час апеляційного розгляду стороною позивача клопотання про необґрунтованість заявленого розміру витрат на правничу допомогу та його зменшення не заявлялось.

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги факт отримання відповідачем послуг адвоката та документальне підтвердженння понесених ним витрат в суді апеляційної інстанції, відсутність заперечень з боку сторони позивача, колегія суддів вважає можливим задовольнити заявлене клопотання про відшкодування понесених у суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2022 року та додаткове рішення цього суду від 31 жовтня 2022 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 8 000 (вісім тисяч) грн 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко