Справа № 462/8555/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - Гедз Б.М.,

за участю: секретаря судових засідань - Ясниської В.Я.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Окіс Ірини Степанівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, в якому просить визнати договір купівлі - продажу від 27.12.2012 року серія та номер ВТВ № 297559 квартири АДРЕСА_1 недійсним та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 27.12.2012 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , яка складається з однієї кімнати, житловою площею 24,1 кв.м. та кухні, загальна площа квартири складає 38,8 кв.м., а також комори у підвалі, площею 6,0 кв.м. Згідно з умовами договору продаж вказаної квартири здійснено за домовленістю сторін та під час укладення договору продавець - ОСОБА_2 повинна була отримати від покупця - ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 224 000 грн. Позивач вказує, що під час підписання згаданого договору вважала, що вона укладає із відповідачем спадковий договір, згідно якого на відповідача, як набувача квартири, буде покладено ряд обов`язків перед позивачем як відчужувачем. Натомість відповідач, скориставшись її безпорадним станом, зважаючи на похилий вік, шляхом обману, оскільки договір підписала не читаючи його змісту, довірившись відповідачу, яка є її племінницею, разом із приватним нотаріусом Окіс І. С. оформили замість спадкового договору договір купівлі-продажу квартри. Однак, зазначений правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що були попередньо обумовлено сторонами щодо укладення спадкового договору, передача грошових коштів за оспорюваним договором купівлі-продажу не відбулась, відтак договір купівлі продажу від 27.12.2012 року серія та номер ВТВ № 297559 є недійсним, просить позов задоволити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22.12.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сигінь Ю. М. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задоволити та визнати, укладений 27.12.2012 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , серії та номер ВТВ № 297559, недійсним, оскільки такий було укладено позивачем під впливом обману та не був спрямований на реальне настання правових наслідків договору.

Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, зокрема шляхом поміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», на виклик суду повторно не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. У визначений судом відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, правом подання такого не скористалась, про наявність поважних причин не подання відзиву у визначений строк суд не повідомлено, заяви про поновлення строку для подання відзиву до суду також не подано.

За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа у справі - приватний нотаріус ЛМНО Окіс І. С. належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, в тому числі також скеровано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, в матеріалах справи наявні рекомендовані повідмолення про вручення поштових відправлень третій особі.

Згідно положення ч. 1 ст. 233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, у звязку із чим суд прийшов до висновку за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності належним чином повідомленої третьої особи у справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27 грудня 2012 року у м. Львові приватним нотаріусом Львівського міського ноатріального округу Окіс І. С. було посвідчено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , серія ВТВ № 297559, який зареєстровано в реєстрі за № 1292.

Згідно умов договору продавці ОСОБА_2 , ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з однієї кімнати, житловою площею 24,1 кв.м. та кухні, загальна площа квартири складає 38,8 кв.м., а також комори у підвалі, площею 6,0 кв.м.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 1217 від 21.07.2021 року, виданої ЛКП «Левандівка» у вищезгаданій квартирі на час звернення позивача до суду із даним позовом зареєстровано 2 осіб: ОСОБА_2 (мешканець) та ОСОБА_3 (власник, племінниця).

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 626, ст. 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Нормою частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1 статті 203 Цивільного кодексу України).

Вимогами статей 202-204 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами статті 230 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Під обманом доцільно розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом:

-повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності;

-заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину;

-замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину.

Отже, обман це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості й наслідки правочину, які насправді наступити не можуть.

При цьому, особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману.

Суб`єктом введення в оману є сторона правочину, як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 231 Цивільного кодексу України позивач має довести наступні обставини:

-факту застосування до нього (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи;

-вчинення правочину проти своєї справжньої волі;

-наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Позивач звертаючись до суду із позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 27.12.2012 року недійсним та скасування реєстрації права власності на квартиру ОСОБА_3 в обгрунтування заявлених вимог вказує на відсутність спрямованості такого правочину на реальне настання правових наслідків, оскільки факту сплати їй відповідачем як покупцем грошових коштів за придбання спірної квартири не було, та укладення договору під впливом обману зі сторони відповідача - племінниці ОСОБА_3 .

Разом з тим, стороною позивача не надано суду жодного доказу на підтвердження, своїх доводів що відповідач ОСОБА_3 умисно, застосовуючи обман, замовчуючи істотні умови договору, будь-яким чином схилила позивача до укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

В ході судового розгляду судом не встановлено і жодних обставин, які б беззаперечно свідчили, що позивач на момент укладення договору купівлі-продажу помилялася щодо правової природи оспорюваного правочину.

Як вбачається із змісту договору купівлі-продажу перед укладенням такого нотаріусом перевірено та встановлено, що на момент укладення договору сторони такого перебувають при здоровому розумі, ясній памяті та діяли добровільно, розуміючи при цьому значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору.

Договір позивачем підписано особисто, що підтверджується її підписом у відповідній графі договору та не заперечувалось стороною позивача в ході судового розгляду.

Окремо слід також звернути увагу на той факт, що згідно п. 17 оскаржуваного договору продавцям видавалась засвідчена нотаріусом копія такого договору, п. 11 договору також роз`яснено, що спори, які можуть виникнути після укладення цього договору вирішуються у судовому порядку.

Договір купівлі-продажу було укладено сторонами 27.12.2012 року, в свою чергу позивач, володіючи примірником договору, маючи можливість вільно ознайомитись із змістом такого, покликаючись на введення в оману при укладенні договору, звернулась до суду лише 23.11.2021 році, тобто по спливу більше 8-ми років з дня укладення оспорюваного договору.

Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, котрі беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони даного правочину. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в даному випадку позивач.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

У даному випадку, на переконання суду, позивачем жодним чином не доведено ні сам факт її обману, ні наявності в діях відповідача умислу на введення позивача в оману при укладенні договору, позивач покликаючись на обставини під час укладення договору у 2012 році на їх підтвердження не представила суду жодних належних та допустимих, у розумінні ст. 81 ЦПК України, доказів.

Щодо покликань позивача на те, що фактичного розрахунку відповідно до умов договору купівлі-продажу не було проведено та жодних грошових коштів вона не отримувала, то такі оцінюються судом критично, оскільки умовами договору, зокрема п. 4 договору купівлі-продажу, продаж квартири погоджено сторонами за 224 000 грн та ця сума повністю сплачена покупцем і отримана продавцями особисто до підписання цього договору, та своїми підписами продавцями під цим договором підтверджено проведення зі сторони покупця повного розрахунку за продану квартиру, кошти в рахунок договору отримали.

Положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші. Включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечить закону в правовідносинах, щодо яких виник спір.

Окремо слід звернути увагу також на те, що окрім позивача продавцем вказаної квартири виступав також і ОСОБА_4 та відомості щодо оскарження ним умов договору, зокрема і в частині щодо неотримання грошових коштів протягом всього часу з моменту укладення такого договору у суду відсутні.

Крім того, як зазначає у своєму висновку Верховний Суд, викладеному у постанові від 28.08.2019 року у справі № 753/10863/16-ц, доводи щодо неналежного виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу можуть свідчити лише про неналежне виконання умов договору, а не про його недійсність, відтак доводи щодо неотримання грошових коштів за договором купівлі-продажу не можуть бути підставою для визнання недійсним такого договору. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, за встановлених в ході судового розгляду обставин, суд приходить до переконання про відсутність жодної із передбачених правових підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, а позовні вимоги ОСОБА_2 щодо укладення спірного договору купівлі-продажу під впливом обману чи помилки не підтверджуються жодними належними доказами, відтак у задоволенні позову ОСОБА_2 слід відмовити.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264, 265, 274-279, 280 ЦПК України, ст. 6, 11, ч. 3, 5 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215, 230, ч. 1 ст. 626, 627, ст. 629, 638, ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: приватного нотаріуса Окіс Ірини Степанівни про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 27.12.2012 р. та нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Окіс І.С. недійсним та скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 .

Третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Окіс Ірина Степанівна, м. Львів, вул. Меретина, 12.

Повне рішення суду складено 06.02.2023.

Суддя: (підпис) Б. М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/8555/21

Суддя: Б.М. Гедз