ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/529/23 Справа № 220/1476/21 Суддя у 1-й інстанції - Якішина О.М. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Пищиди М.М., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, третя особа Головне управління державної казначейської служби України в Донецькій області, про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач у серпні 2021 року звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати протиправними дії відповідача щодо не включення до складу спадщини за померлою ОСОБА_2 , нарахованої але не отриманої пенсії з листопада 2015 року по день смерті, а також не виплати залишку, який увійшов до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.05.2020 року; зобов`язати відповідача сплатити їй нараховану але не отриману ОСОБА_2 суму пенсії з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних з листопада 2015 року по 19 листопада 2019 року 12410,69 грн. та з 29 липня 2020 року по день виплати - 1741,66 грн. за винятком отриманої суми 8110,74 грн. А разом сплатити 6041 (шість тисяч сорок одну гривню), 61 коп.; зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та суму сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої вона отримала свідоцтво про право на спадщину від 21 травня 2020 року, реєстраційний номер № 999, яка складається з недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в сумі 10631 грн. Зазначений розмір пенсії був повідомлений відповідачем на запит нотаріуса. 29 липня 2020 року вона звернулась із заявою до Великоновосілківського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про виплату спадщини - недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_2 . Рішенням № 2613 від 05.08.2020 року відповідач відмовив у виплаті недоотриманої пенсії через ненадання позивачем довідки переселенця. 02.10.2020 року вона надала відповідачу довідку внутрішньо переміщеної особи, однак спадщину їй не сплатили. 06 лютого 2021 вона звернулась до відповідача та Великоновосілківського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області з запитом про негайну сплату пенсії. Також у заяві зазначила, що не згодна з сумою спадщини в частині недоотриманої пенсії та написала запит до Управління Пенсійного фонду України Донецької області та Великоновосілківського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про надання розрахунку суми недотриманої пенсії. Також просила виплатити пенсію з урахуванням індексу інфляції, як у частині донарахованої пенсії спадкодавцю за рішенням суду від 30 вересня 2019 року у справі №200/6906/19-а з 09.11.2015 р. до дня смерті ОСОБА_2 , так і у частині загальної суми недоотриманої пенсії з 29 липня 2020 року.

17.03.2021 року вона отримала за разовим дорученням № 86/12 від 04.03.2021 р., виданим Великоновосілківським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, 8110 грн. 74 коп. Залишок невиплаченої суми недоотриманої пенсії, що увійшла до складу спадщини, складає 2520,26 грн. Відповідач листом повідомив її, що згідно зі ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд України зобов`язаний виплатити недоотриману пенсійну виплату за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня отримання пенсії. Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вказана норма регулює отримання недоотриманої пенсії з вини пенсіонера, а в даному випадку між нею та відповідачем виникли правовідносини стосовно отримання нарахованої, але неодержаної пенсії в порядку спадкування. Сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини, і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини.

Зазначила, що затримка виплати пенсій померлій ОСОБА_2 з вини відповідача сталася більш ніж на 5 років, тож нараховані до сплати суми пенсії за рішенням суду у справі №200/6906/19-а від 30 вересня 2019 року, що набуло законної сили 30 жовтня 2019 року, повинні містити компенсацію втрати частини доходів в зв`язку з знеціненням грошей. Суми боргу за березень та квітень 2018 року теж є не виплаченими пенсіями за Постановою Мар`їнського районного суду Донецької області у справі 237/2407/17 (Провадження 2-а/237/61/17) від 04.07.2017, якою було визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області щодо припинення виплати пенсії за віком з жовтня 2016 року та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Мар`їнському районі Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_2 та виплатити заборгованість за період, починаючи з жовтня 2016 року. Виконання рішення почалося з травня 2018 року та два місяці залишилися не виконаними на дату смерті ОСОБА_2 .

Відповідач листом відмовив позивачу у компенсації втрати доходів в зв`язку з знеціненням. Суми неотриманої пенсії, що були несплачені ОСОБА_2 у березні та квітні 2018 року та з листопада 2015 року (за рішенням суду) були сплачені без компенсації за знецінення грошей. Зазначає, що на день смерті спадкодавця сума боргу відповідно до розрахунку індексу інфляції та 3 відсотків річних складає 12 410,69 грн. (10631,17 (за свідоцтвом) + 1282,34 (компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати) + 497,18 (3% річних). Тож за період від часу звернення позивача за отриманням спадщини відповідач повинен сплатити повну суму спадщини з урахуванням інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних. На дату подання уточненої позовної заяви сума боргу складає: з 29.07.2020 по 17.03.2021: 13607,29 = 12410,69 сума боргу померлій ОСОБА_2 + 960,38 (індексу інфляції за весь час прострочення) + 236,22 (3 % річних) - 8110,74 (виплачено 17.03.2021) = 5496,55 станом на день часткової виплати 17.03.2021; з 18.03.2021 по 22.02.2022 = 5496,55 +390,55 (індексу інфляції за весь час прострочення) +154,51 (3 % річних) = 6041,61 грн.

Крім того, позивач посилається на те, що дії відповідача стосовно не надання інформації щодо належної їй суми спадщини, не визнання її права на спадщину у разі відсутності статусу переселенця, не визнання права на повну суму спадщини, заподіяли їй значні моральні страждання та негативно відобразилися на її здоров`ї, почалося випадіння волосся, вона вимушена була звернутися за медичною допомогою та проходила лікування з приводу тривожно депресивного розладу. Вона не могла вести звичайний спосіб життя через душевні страждання, які зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відносно неї та у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір заподіяної їй моральної шкоди оцінює у 3000 грн.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнено з Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області (, адреса: м. Слов`янськ, пл.. Соборна,3) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) недоотримані за життя ОСОБА_2 пенсійні виплати в розмірі 2520,43 грн., інфляційні нарахування у розмірі 1292,70 грн. та три проценті річних від простроченої суми у розмірі 298,07 грн., а всього 4111 (чотири тисячі сто одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 500 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 692,99 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на її користь, недоотримані за життя ОСОБА_2 пенсійні виплати в розмірі 2520,43 грн., інфляційні нарахування у розмірі 3617,3 грн. та три проценті річних від простроченої суми у розмірі 960,64 грн., а всього 7098.37 (сім тисяч дев`яносто вісім гривень) грн. 37 коп. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (), на користь на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору. 4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області моральну шкоду у розмірі 3 000 ( три тисячі гривень.), посилаючись на те, що вона не погоджується із рішенням суду в частині не задоволених вимог, пов`язаних з неврахуванням суми недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_2 у сумі 10631, 17 грн. у розрахунку індексу інфляції та 3% річних, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом і підтверджено матеріалами справи, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 04.02.2020 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьк Донецької області.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.05.2020 року, зареєстрованому у реєстрі за № 999, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її донька ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із недоотриманої пенсії у сумі 10631,17 грн.

Отже, позивач є спадкоємцем майна після померлої матері ОСОБА_2 , а саме недоотриманих сум пенсії у загальній сумі 10631,17 грн.

Свідоцтво про право на спадщину за законом є правовстановлюючим документом та не визнане у встановленому законом порядку недійсним.

Рішенням Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 2613 від 05.08.2020 року позивачу відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії через ненадання довідки переселенця.

06.02.2021 року позивач повторно звернулась до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою про виплату недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_3 , надавши довідку переселенця.

Як вбачається з відповіді Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 19.02.2021 року № 130-124/К-03/8-0575/21, позивачу повідомлено про сплату суми недоотриманої пенсії ОСОБА_2 за період, що охоплює три роки до дня звернення позивача з заявою, в розмірі 8110,74 грн. та відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії у іншій частині, посилаючись на вимоги ст. 52, 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно разового доручення № 86/12 від 04.03.2021 р., виданого Великоновосілківським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, позивачу виплачено 8110 грн.74 коп.

Таким чином, судом встановлено, що залишок недоотриманих позивачем пенсійних виплат складає 2520,43 грн.

Зазначене підтверджується також наданою суду довідкою Відділу обслуговування громадян №9 ГУПФУ в Донецькій області № 13 від 01.02.2022 року, відповідно до якої за період з 01.11.2015 року по 01.11.2019 року ОСОБА_2 нараховано пенсію в сумі 77447,20 грн., фактично виплачено 74926,77 грн. Розмір фактично невиплаченої пенсії складає 2520,43 грн.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину.

Як вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину, то спадщина складається із пенсії у сумі 10631,17 грн., яка належала ОСОБА_2 і залишилася недоотримана в зв`язку зі смертю відповідно до довідки №4319/07-48, яка видана Великоновосілківським Об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 30.03.2020 року.

Як вбачається із разового доручення № 86/12 від 04.03.2021 р., виданого Великоновосілківським об`єднаним Управлінням Пенсійного фонду України Донецької області, позивачу виплачено 8110 грн.74 коп.

Таким чином, встановивши, що позивач як спадкоємець за законом, який прийняв спадщину, має право на спадкове майно, тобто пенсію своєї матері за спірний період, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; приймаючи до уваги, що дії відповідача порушують право позивача як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що сума недоотриманої пенсії, яка входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, на користь ОСОБА_1 у сумі 2520, 43 грн.

Положення статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно якої нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до звернення за отриманням пенсії, не заслуговують на увагу у даній справі, оскільки вказана норма регулює отримання недоотриманої пенсії з вини пенсіонера, а в даному випадку між сторонами виникли правовідносини стосовно отримання нарахованої, але неодержаної пенсії померлого пенсіонера в порядку спадкування.

Сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулювання переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України про спадкові відносини.

За змістом частини третьої статті 11 та частини першої статті 13 ЦК України вбачається, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої та третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Законом № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» також передбачено проведення компенсаційних виплат відповідно до коефіцієнту проросту споживчих цін за порушення термінів виплати доходів громадян, передбачених цим законом. Правова природа такої відповідальності не відрізняється від правової природи відповідальності, яка виникає на підставі статті 625 ЦК України в частині її акцесорного характеру та похідної правової природи спору.

Так, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що період з 29.07.2020 року (з моменту подання позивачем заяви до органів пенсійного фонду про виплату недоотриманої пенсії ОСОБА_2 ) по 04.03.2021 року (дату формування разового доручення на виплату 8110,74 грн.) розмір грошового зобов`язання відповідача складав 10631,17 грн.

А тому, в період з 04.03.2021 р. по 02.08.2022 року (дату ухвалення рішення) розмір грошового зобов`язання відповідача складає 2520,43 грн.

Отже, за період з 29.07.2020 р. по 04.03.2021 р. інфляційні нарахування склали 631,21 грн., 3 відсотки річних - 190,99 грн.

А за період з 04.03.2021 р. по 02.08.2022 р. інфляційні нарахування склали 661,49 грн., 3 відсотки річних - 107,08 грн.

Крім того, у відповідності до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви.

Також, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, дійшов вірного висновку про те, що протиправною бездіяльністю відповідача позивачеві спричинено моральну шкоду, яка виразилася в порушенні звичайного способу життя через душевні страждання, які вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою відносно неї, що негативно вплинуло на стан її здоров`я, вірно визначив розмір моральної шкоди врахувавши принцип розумності та справедливості, ступінь та характер моральних страждань, яких зазнав позивач стягнувши з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Доводи апеляційної скарги скарги стосовно того, що суд першої інстанції обмежився індексацією частини спадщини не беруться до уваги, оскільки виходячи з аналізу зазначених правових норм (статей 1218, 1219, 1219 ЦК України), предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

У справі, яка переглядається, фактично ставиться питання щодо здійснення перерахунку пенсії, нарахованої та не отриманої спадкодавцем за життя та право на перерахунок грошових коштів має лише спадкодавець за життя і таке право не входить до складу спадщини.

Колегія суддів зауважує, що інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 серпня 2022 року року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: О.В. Свистунова

М.М. Пищида