Номер провадження: 22-ц/813/2703/23
Справа № 496/5718/21
Головуючий у першій інстанції Галич О.П.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 12.01.2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Біляївської м/р про визначення місця проживання дитини з матір`ю,-

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Разом з позовною заявою позивач надала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд забезпечити позов шляхом встановлення заборони відповідачу - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , чинити перешкоди у спілкуванні позивача - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання рішенням суду законної сили.

Обґрунтовуючи вказану заяву про забезпечення позову позивач посилалася на те, що між сторонами існує спір з приводу визначення місця проживання спільної дитини. Разом з тим, позивач з 30 липня 2021 року по теперішній час не має доступу до своєї дитини, а відповідач уникає спілкування та всупереч волі матері утримує сина у невідомому місці, не дозволяє спілкуватись з дитиною матері, чим порушує права позивача на участь у вихованні дитини. Враховуючи, що позивач та відповідач у добровільному порядку згоди щодо визначення місця проживання дитини дійти не можуть, при цьому, відповідач не дає можливості позивачу бачитись з дитиною, а також враховуючи вік дитини, необхідність материнського піклування у такому віці, вважає, що повне розлучення дитини з матір 'ю на час розгляду вказаного спору не забезпечить якнайкращі інтереси дитини та може вплинути на психоемоційний стан як дитини, так і її матері. Зважаючи на вказане позивач вважала необхідним застосування у цій справі заходів забезпечення позову.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 12.01.2022 року в задоволенні заяви позивача - ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Біляївської міської ради Одеської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подано ОСОБА_1 , в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали з подальшим задоволенням заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом:

-встановлення заборони відповідачу - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , чинити перешкоди у спілкуванні позивача - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання рішенням суду законної сили.

При цьому посилаючись на те, що ухвала про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову носить формальних характер, судом не було досліджено матеріали справи та не взято до уваги предмет та підстави позову.

Апелянт наголошує, що у позовній заяві по суті ніякої тотожності не може бути - це очевидно (факт, який не потребує ніяких доказів) і друга невід`ємна (обов`язкова) умова, якщо суд тривалий час не буде вирішувати спір по суті питання.

Також вказує, що висновок суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги не можна віднести до видів забезпечення позову не ґрунтується на вимогах закону.

Наголошує, що відповідно до існуючої судової практики, відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.02.2022 року провадження по цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 12.01.2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Біляївської м/р про визначення місця проживання дитини з матір`ю було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 лютого 2022 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Сторони до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд, приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову виходив з того, що у заяві про забезпечення позову позивач просить суд застосувати такі види забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, при цьому спір не вирішується по суті, а предмет позову підлягає доказуванню. В інакшому випадку, задоволення заяви про забезпечення позову вказуватиме на те, що судом вже вирішено питання про те, що дитина дійсно має проживати з матір`ю та безперешкодно спілкуватися з нею, без розгляду справи по суті та дослідження доказів сторін спору.

Крім того, на думку суду, заявлені позивачем вимоги про забезпечення позову, в даному випадку взагалі не можна віднести до видів забезпечення позову, оскільки такі вимоги є способами захисту у відповідності до положень ст. 5 ЦПК України і тому не можуть бути застосовані як вид забезпечення позову, враховуючи, що способи захисту визначаються позивачем у позовній заяві та мають розглядатись у позовному провадженні, результатом якого є прийняття відповідного рішення суду щодо заявлених позовних вимог.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що слід відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечений, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Судове рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі матері у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином спрямовано на усунення позивачу перешкод у спілкуванні та на визначення способів участі позивача у вихованні і спілкуванні з сином, який проживає з батьком.

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу побачення дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи проживає окремо від дитини, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з одним із її батьків на час вирішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення суду. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20), від 29 вересня 2021 року в справі №490/1087/21 (провадження №61-12931св21).

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням права матері на особисте спілкування з дитиною, відсутність випадків, що обмежують право на таке спілкування, а також враховуючи ту обставину, що між сторонами існує спір про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі матері у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином і саме під час вирішення даного спору підлягають доведенню твердження позивача про здійснення відповідачем перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, що не може бути вирішено під час розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про доцільність забезпечення позову шляхом заборони відповідачу - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , чинити перешкоди у спілкуванні позивача - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , з малолітнім сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання рішенням суду законної сили.

При цьому, побачення матері та дитини є співмірним заходом забезпечення позову, не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останнього з огляду на наявність між батьками дитини спору про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі матері у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає частковому скасуванню в частині відмови у забезпеченні позову.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав уважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Згідно п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову у справі, у зв`язку із чим ухвала Біляївського районного суду Одеської області від 12.01.2022 року до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню.

Разом з тим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що станом на 17.10.2022 року вказану цивільну справу залишено без розгляду, ухвала суду першої інстанції набрала законної сили 01.11.2022 року, з огляду на викладене, розгляд по суті питання щодо вжиття заходів забезпечення позову є недоцільним.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 12.01.2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Біляївської м/р про визначення місця проживання дитини з матір`ю - скасувати.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01.03.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе