ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 643/3838/23
Номер провадження 22-ц/818/1923/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки адвоката Десятерик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2023 року в складі судді Афанасьєв В.О. у справі № 643/3838/23 за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі -ФОП) ОСОБА_3 про захист прав споживачів.

Позов мотивовано тим, що позивачка 31 січня 2022 року придбала у відповідачки, основним видом економічної діяльності якої є діяльність фітнес-центрів (КВЕД 93.13) та яка здійснює свою діяльність під маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », абонемент на 14 місяців для відвідування спортивного клубу вказаної торгової марки, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з метою особистого оздоровлення та підтримання спортивної форми. Оскільки позивачка була постійним клієнтом відповідачки на протязі останніх років, вона заздалегідь придбала абонемент на наступний рік, який повинен був розпочатися для неї 01 травня 2022 року. Однак, через початок збройної агресії проти України 24 лютого 2022 року, усі наявні за попередній період абонементи та нові абонементи у відповідачки за адресою вищевказаного спортивного клубу заморожені, жодних повернень коштів або інших дій зі споживачами послуг відповідачка ані поштовим, ані електронним, ані телефонним зв`язком не вела, хоча в період до лютого 2023 року позивачка постійно перебувала на зв`язку, могла зустрітися з представниками відповідачки для вирішення вказаних питань. Так, з червня 2022 року і до отримання відповіді від відповідачки від 11 квітня 2023 року, яку позивачка отримала засобами поштового зв`язку, вона через чат-бот марки «Aurafitness» пропонувала повернути сплачені нею кошти через відсутність наміру користуватися послугами відповідача у період з травня 2023 року, оскільки річний абонемент був придбаний у період з 01 травня 2022 року до 30 червень 2023 року без бажання його пролонгувати чи продовжити на інший період. Після рішення відповідачки поновити діяльність належного їй клубу за адресою: АДРЕСА_1 та після надання позивачкою досудової вимоги до відповідачки щодо повернення коштів від 25 березня 2023 року, ОСОБА_2 відповіддю від 11 квітня 2023 року було відмовлено у здійсненні вказаних дій через п.5.9 та 5.10 укладеного між сторонами договору від 31 січня 2022 року, а саме відсутності такої можливості за вказаним правочином за ініціативою клієнта та можливість розірвати договір виключно у період 14 днів з дня його укладення. Жодних доводів щодо того, чи працювала відповідачка у період з 24 лютого 2022 року до березня 2023 року у вказаній відповіді надано не було. Окремо позивачку було повідомлено, що абонент на її ім`я не активований, а тому вона має право на подальше користування послугами відповідача у річний термін, для чого повинна активувати його та користатися послугами відповідачки. Вважає, що дії відповідача є прямим порушенням вимог спеціального нормативно-правового акту, яким є Закон України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з нормами Цивільного кодексу України.

Посилаючись на вказане, просила визнати порушення прав ОСОБА_2 як споживача при виконанні договору від 31 січня 2022 року, укладеного між сторонами щодо надання послуг оздоровлення шляхом відвідування спортивного клубу за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 травня 2022 року до 30 червня 2023 року; стягнути з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 12800 грн, сплачені на виконання умов договору від 31 січня 2022 року, розірвавши його як не виконаний з вини надавача послуг; стягнути пеню за невиконання умов вказаного договору у розмірі 144 000,00 грн та моральну шкоду, завдану порушенням її прав як споживача у розмірі 10 000,00 грн. Вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачка при приєднанні до договору (укладанні договору), була ознайомленою з усіма умовами договору та його додатками, дані умови її повністю влаштовують, вона з ними погоджується та вважає такі умови справедливими. Так, відповідачем не заперечується факту закриття фітнес клубу «Аура» 24 лютого 2022 року, у зв`язку з запровадженням правового режиму воєнного стану у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та бойових дій, які відбувалися на території Харківської області. Через чат компанії було повідомлено позивачку про закриття клубу, даний факт не заперечується позивачкою. При цьому, позивачу було повідомлено про відновлення роботи фітнес клубу з 20 березня 2023 року, а відтак позивачка могла користуватись послугами в даному клубі. Умови договору погоджені між замовником і виконавцем, та добровільно ними прийняті. Зміст і умови угоди не суперечить вимогам статті 203 ЦК України. Позивачка власноручно та добровільно підписала договір, що свідчить про те, що вона була ознайомлена з умовами зазначеного договору. Таким чином, доказів щодо того, що позивачка була введена в оману щодо умов договору та обставин, що мають істотне значення, матеріали справи не містять.

23 серпня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції щодо того, що розірвання договору в цій частині неможливий з компенсацією позивачки понесених нею витрат відповідно до норм п. 5.9 укладеного договору, наявного в матеріалах справи, оскільки такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на самому договорі, який відповідачкою не виконувався у визначені в ньому строки. Жодних підстав для визнання вказаних обставин як підстав непереборної сили ані сам договір, ані норми Закону України «Про захист прав споживачів» не містять, тому саме на відповідачці лежав обов`язок надавати позивачці вказані послуги з 01 травня 2022 року до 30 червня 2023 року, що вона не зробила. Крім того, в рішенні суду першої інстанції не було визначено, які саме умови договору між позивачкою та відповідачкою є істотними, які впливають на саме існування договору.

26 жовтня 2023 ФОП ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Десятерик Вікторія Василівна, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, зазначила, що призупинення послуг відбулося, оскільки продовження надання послуг під час бойових дій на території міста та інтенсивних обстрілів міста могло завдати шкоди клієнтам, зокрема позивачці. Тобто, відповідач скористався своїм правом, яке закріплене Договором. І крім того, за вказаних обставин, оскільки мав місце форс-мажор, відповідач не несе відповідальності на тимчасове призупинення надання послуг.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідачки адвоката Десятерик В.В., який проти апеляційної скарги заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що 31 січня 2022 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 був укладений Договір про надання послуг № 012351, шляхом відвідування спортивного клубу за адресою: АДРЕСА_1 у період з 01 травня 2022 року до 30 червня 2023 року (27-30).

Відповідно до пункту 1.1. виконавець зобов`язується надавати клієнту фізкультурно-оздоровчі послуги в клубі спортивних задоволень «AURA», а клієнт прийняти і оплатити послуги в об`ємі і на умовах, встановлених договором.

Відповідно до пункту 1.3 Договору клієнт підтверджує факт свого ознайомлення із правилами.

Пунктом 1.6. Договору визначено, що підписання цього договору засвідчує факт ознайомлення і згоду з правилами клубу діючими на момент його укладення, які розміщенні на офіційному сайті клубу та інформаційному стенді за місцем знаходження клубу, і зобов`язується їх дотримуватися.

Відповідно п. 3.1 Договору вартість послуг за цим договором відповідає обраному клієнтом абонементу і складає 12800 грн.

Відповідно до п. 2.2.3 Договору виконавець має право в односторонньому порядку відмовитися від виконання Договору, або призупинити його виконання (заблокувати Клубну карту), або відмовити в наданні конкретного виду Послуг, якщо є підстави вважати, що надання Послуг може завдати шкоди здоров`ю Клієнта або спричинити інші несприятливі для нього самого, або третіх осіб наслідки (неможливість виконання цього договору з вини Клієнта).

Пунктом 5.9 договору передбачено, що у випадку дострокового розірвання договору за ініціативою клієнта, грошові кошти, сплачені клієнтом, поверненню не підлягають. Підписуючи цей договір, клієнт повідомлений і повністю погоджується з даними умовами договору. За бажанням клієнта договір може бути переоформлений на третю особу по вартості, зазначеній в діючому на момент звернення прейскуранті.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до статті 205 ЦПК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина 5 стаття 626 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (стаття 614 ЦК України).

Водночас стаття 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі ж положення містить частина 6 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», який поширює свою дію на спірні правовідносини.

У пункті 1 частині 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, нетривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року.

Окрім того, факт агресії росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення.

Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі № 922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі № 922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Проте, відповідно до приписів статті 617 ЦК України, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого попереднім договором зобов`язання, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрема сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо.

Укладаючи договір з відповідачем позивачка була ознайомлена з його умовами та погодилась на них.

Виконавець на підставі п. 2.2.3 Договору про надання послуг № 01351 від 31 січня 2023 року призупинив його виконання у зв`язку з тим, що надання послуг може завдати шкоди здоров`ю клієнта або спричинити інші несприятливі для нього самого, або третіх осіб наслідки, оскільки з 24 лютого 2022 року на території України запроваджено режим воєнного стану та в Харківській області велись активні бойові дії, вказана обставина підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року як обставина непереборної сили.

Оскільки наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого попереднім договором зобов`язання, позивачку було повідомлено про відновлення роботи фітнес клубу з 20 березня 2023 року, а відтак позивачка могла користуватись послугами в фітнес клубу «Аура».

Крім того, як вбачається з відповіді ФОП ОСОБА_3 на заяву позивачки, абонемент ОСОБА_2 не був активований, у зв`язку з чим строк його дії продовжено на той же строк, який був встановлений на момент придбання абонементу. Крім того, зазначено, що ОСОБА_2 має право активувати абонемент та відвідувати фітнес клубу «Аура» у відповідності до її абонементу або передати його іншій особі без будь-яких втрат для себе (а.с.32).

Отже, ФОП ОСОБА_3 виконало умови договору в повному обсязі.

Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_2 сплатила в повному обсязі ФОП ОСОБА_3 вартість послуг за договором в розмірі 12 800,00 грн, оскільки з виписки по карті позивачки вбачається, що останньою сплачено тільки перший платіж на покупку абонементу у фітнес клубу «Аура» в розмірі 2 133,33 грн (а.с. 22).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позову є хибними, оскільки вони протирічать вимогам законодавства та встановленим обставинам справи. Вони не впливають на правильність висновку суду про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина