Провадження № 2/761/3865/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Аббасової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Сухини А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування збитків у розмірі 186 970,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу квартири від 01.07.2021.

26 вересня 2021 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем та ОСОБА_2 , як орендарем було укладено договір оренди квартири, за умовами пункту 1.1 якого Орендодавець зобов`язується передати у строкове платне користування, а орендар - прийняти у строкове платне користування житлове приміщення (квартиру) за номером АДРЕСА_1 .

У пункті 1.5 Договору зазначено, що квартира здається вперше після ремонту, з новими меблями та побутовою технікою. За умовами пункту 7.1 договору орендар, серед іншого зобов`язується забезпечувати збереження орендованого приміщення та майна квартири, запобігати його пошкодженню та псуванню. Строк користування орендованим майном починається з 06 жовтня 2021 року та закінчується 05 жовтня 2022 року (включно). Сторони мають право розірвати цей договір попередивши іншу сторону не пізніше ніж за один місяць наперед.

Як вказує позивач, 05 листопада 2021 року під час телефонної розмови з ОСОБА_2 вона дізналась про намір останнього виселитися з орендованої квартири до закінчення строку дії договору оренди квартири від 26.09.2021.

05 грудня 2021 року позивачка разом зі своїм чоловіком прибула до квартири, де виявила суттєве погіршення її стану, у тому числі меблів та обладнання, що знаходяться у ній. Після приїзду ОСОБА_2 позивач повідомила йому про виявлені недоліки, проте він розлютився та пошкодив телевізор і вбудовані меблі, у зв`язку з чим було подано відповідну заяву до Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві. Вказана заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку за номером 83001.

Згідно висновку ПП «Ажіо» про оцінку рухомого майна від 31 січня 2022 року, складеного на підставі листа - замовлення ОСОБА_1 на проведення оцінки (Договір № 66/22 від 28.01.2022), сума загальних збитків, заподіяних внаслідок псування меблів та обладнання орендованої квартири, складає 186 970,00 грн.

Позивачка зазначає, що пошкодження, зазначені у висновку ПП «Ажіо» були допущені відповідачем, як орендарем, останній допустив порушення п. 7.1. договору оренди квартири, що є підставою для відшкодування ним збитків, у зв`язку з чим позивачка звернулась з позовом до суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2022 року матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.01.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

30 травня 2023 року від представника відповідача надійшла заява, в якій остання просила у позові відмовити. Стороною відповідача зазначено, що 05 грудня 2021 року договір оренди був достроково розірваний та відповідач звільнив житлове приміщення, завдаток у розмірі 21 112,00 грн., відповідно до п. 5.4. договору залишився у позивача. Позовна заява не містить жодного доказу протиправної поведінки відповідача, наявності реальних збитків та причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

06 червня 2023 року до суду від позивачки надійшли заперечення на заяву відповідача.

У судове засідання позивачка не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, у своїй заяві проти позову заперечив та просив у позові відмовити.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с.7).

06 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 , як орендодавцем та ОСОБА_2 , як орендарем було укладено договір оренди квартири за адресою:: АДРЕСА_2 , строком дванадцять місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, згідно з Актом прийому - передачі (а.с.8-13).

Пунктом 1.7. договору визначено перелік майна, що передається в оренду разом з орендованою квартирою, зокрема, меблі та телевізор «Sony» вартістю 106 840,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору розмір щомісячної орендної плати складає 21 112,00 грн., що є еквівалентом 800 доларів США по курсу продажу на міжбанківській валютній біржі України на день розрахунку щомісячно.

Згідно з п. 5.4. договору, зобов`язання орендаря за сплатою орендної плати забезпечується у вигляді завдатку в розмірі 21 112,00 грн., що є еквівалентом 800 доларів США станом на 06 жовтня 2021 року.

В силу пункту 10.6 Договору орендодавець чи орендар має право розірвати цей договір попередивши іншу сторону не пізніше ніж за один місяць наперед.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що 05 грудня 2021 року договір оренди був достроково розірвано та відповідач звільнив квартиру.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначила, що відповідачем було пошкоджено майно, а саме телевізор та вбудовані меблі.

05 грудня 2021 року ОСОБА_1 було подано заяву до Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві щодо пошкодження майна у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві (а.с.18).

Крім того, у матеріалах справи міститься висновок ПП «Ажіо» про оцінку рухомого майна від 31 січня 2022 року, відповідно до якого сума загальних збитків, заподіяних внаслідок псування меблів та обладнання квартири за адресою: АДРЕСА_2 , складає 186 970,00 грн. (а.с.19).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 22 ЦК України).

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідачів покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідним є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Так, надана позивачем довідка Шевченківського УП ГУНП, складена за письмовою заявою ОСОБА_1 , свідчить про те, що 05.12.2021 до Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві надійшла письмова заява ОСОБА_1 щодо пошкодження майна у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Вказану подію зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Шевченківського управління поліції за № 83001 від 05.12.2021. Як вбачається із довідки, ОСОБА_1 повідомила, що 05.11.2021 орендар ОСОБА_2 зателефонував та повідомив, що буде виселятися із квартири, на що ОСОБА_1 повідомила останнього, що згідно договору у разі дострокового розірвання завдаток за останній місяць не повертається та 05.12.2021 ОСОБА_1 спільно з чоловіком приїхали за адресою: АДРЕСА_2 , для того, щоб прийняти квартиру. В квартирі знаходилася дружина на ім`я ОСОБА_3 , та при огляді квартири ОСОБА_1 виявила пошкодження речей та меблів, неоплачені комунальні послуги, та відсутність комплекту ключів від квартири. Коли ОСОБА_2 приїхав до квартири, вчинив конфлікт з ОСОБА_1 без застосування фізичної сили, та розбив телевізор, після чого вибіг із квартири. Вивчивши зазначену заяву керівництвом СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві було встановлено, що у заяві ОСОБА_1 відсутні дані, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, у зв`язку із чим неможливо внести відповідну інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Факт звернення позивача чи інших осіб, до поліції не свідчить про встановлення протиправної поведінки відповідача та спричинення шкоди майну позивача.

Крім того, у довідці Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві зазначено, що у разі встановлення фактів протиправних діянь, будуть прийняті заходи відповідно до вимог чинного законодавства. Проте відомосте, що такі заходи були вчинені не надано.

Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що шкода була завдана саме неправомірними діями відповідача.

Крім того, висновок про оцінку рухомого майна від 31 січня 2022 року не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою КМУ від 10 вересня 2003 р. № 1440 (далі - Стандарт).

Так, відповідно до п. 11 Стандарту, оцінка проводиться із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості або неринковим видам вартості. Вибір бази оцінки передує укладанню договору на проведення оцінки майна.

Згідно з п. 15 Стандарту, методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. Витрати на відтворення (заміщення) повинні визначатися на дату оцінки з урахуванням ринкових цін. Під час прогнозування грошового потоку та відповідної норми доходу повинен бути врахований вплив ринкових умов на функціонування (використання) об`єкта оцінки виходячи з принципу його найбільш ефективного використання.

Основними елементами порівняння є характеристики подібного майна за місцем його розташування, фізичними та функціональними ознаками, умовами продажу тощо. Коригування вартості подібного майна здійснюється шляхом додавання або вирахування грошової суми із застосуванням коефіцієнта (відсотка) до ціни продажу зазначеного майна або шляхом їх комбінування.

Відповідно до п. 54 Стандарту, зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства.

Разом з тим, наданий позивачем висновок не містить ідентифікації об`єкта та його характеристики, тому такий висновок не може бути належним та допустимим доказом вартості завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України.

В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що шкода була завдана саме неправомірними діями відповідача, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та їх наслідками, та не обґрунтовано розміру збитків, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимоги позивача про відшкодування збитків.

Керуючись ст. ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 229, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 282, 284, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Н.В. Аббасова