Провадження № 4-с/761/65/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Романишеної І.П.,

за участю секретаря Решти Д.О.,

представника скаржника Павликівського В.І.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Києва скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", заінтересовані особи: ОСОБА_2 , старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарський О.М. на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року представник Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) Кухарського О.М. та зобов`язання вчинити дії, відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарського О.М. щодо відмови у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №66137048 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" з примусового виконання виконавчого листа №761/14537/15-ц Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення коштів з АТ "Банк "Фінанси та Кредит";

- зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарського О.М. вжити всіх заходів відповідно до чинного законодавства щодо закінчення виконавчого провадження №66137048 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" з примусового виконання виконавчого листа №761/14537/15-ц Шевченківського районного суду міста Києва про стягнення коштів з АТ "Банк "Фінанси та Кредит";

- зобов`язати старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарського О.М. вжити всіх заходів відповідно до чинного законодавства з вилучення запису з Єдиного реєстру боржників щодо АТ "Банк "Фінанси та Кредит", що внесений державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) при виконанні виконавчого провадження №66137048.

Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні у Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження №66137048 від 06.12.2021 р. про стягнення судових витрат у розмірі 5250 грн на користь ОСОБА_1 з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", яке перебуває у стані ліквідації згідно з Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

24.10.2022 боржник направив на адресу Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву №083-588/1/319/22 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

12.12.2022 на адресу боржника надійшла відповідь №24008/18 10-12 від 06.12.2022, якою відмовлено в задоволенні заяви боржника про закінчення виконавчого провадження.

Посилаючись на норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та вважаючи бездіяльність державного виконавця протиправною, скаржник просить суд задовольнити скаргу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2022 року матеріали справи було передано на розгляд судді Романишеній І.П.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року скаргу було залишено без руху із наданням скаржнику строку на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою від 16 січня 2023 року скаргу прийнято до розгляду, справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні з повідомленням скаржника (боржника), стягувача та державного виконавця.

Стягувач ОСОБА_2 подав до суду письмове заперечення проти задоволення скарги та заяву про стягнення понесених ним судових витрат на правову допомогу адвоката.

Стягувач також звернувся до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, якою просив замінити сторону заявника (скаржника) з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ "Банк "Фінанси та Кредит" з ринку.

Представник скаржника Павликівський В.І. подав до суду письмове заперечення проти задоволення заяви про стягнення судових витрат, а також письмове заперечення проти задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником.

В судовому засіданні представник скаржника Павликівський В.І. скаргу підтримав, просив її задовольнити, заперечив проти заміни скаржника у справі та стягнення судових витрат заявлених заінтересованою особою.

Суб`єкт оскарження державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарський О.М. про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, - що не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень частини другої статті 450 ЦПК України.

Заінтересована особа (стягувач) ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги з підстав, викладених в поданому письмовому запереченні, посилаючись на норми права щодо обов`язковості судових рішень та відповідну судову практику.

Заслухавши пояснення представника скаржника та стягувача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17.12.2015 №898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 №230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з вказаним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит", призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит", делеговано їй відповідні повноваження ліквідатора банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.12.2022 №1067 в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" відкликано повноваження ліквідатора; ліквідація Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" з 27.12.2022 здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб безпосередньо.

Постановою Верховного Суду від 24 червня 2021 року в цивільній справі №761/14537/15-ц стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5250 грн. На виконання вказаного рішення Шевченківським районним судом м.Києва 09 липня 2021 року видано виконавчий лист, який було пред`явлено стягувачем на примусове виконання до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

20 липня 2021 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено повідомлення №66137048 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконанняна підставі пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку-боржника Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит".

За наслідками розгляду скарги стягувача на вказане рішення державного виконавця, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2021 року у справі №761/14537/15-ц, яку було залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2022 року, визнано протиправним та скасовано рішення державного виконавця про повернення без прийняття до виконання виконавчого листа про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" судових витрат у розмірі 5250 грн; зобов`язано орган державної виконавчої служби прийняти до виконання виконавчий лист, відкрити виконавче провадження та вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі та інші дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

06 грудня 2021 року за вказаним виконавчим листом від 09 липня 2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №66137048, і в подальшому вчинено низку необхідних та передбачених законом виконавчих дій, спрямованих на своєчасне та в повному обсязі виконання судового рішення про стягнення судових витрат у розмірі 5250 грн з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит".

Станом на час розгляду справи виконавче провадження №66137048 перебуває в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у віданні державного виконавця Кухарського Олександра Миколайовича. Судове рішення виконано частково, примусове виконання триває.

Передумовою звернення до суду з скаргою стала відмова органу державної виконавчої служби у задоволенні заяви банку про закінчення виконавчого провадження на підставі п.4 ч.1 ст.39 ЗУ "Про виконавче провадження".

При вирішенні цієї справи суд керується насамперед нормами прямої дії та найвищої юридичної сили Конституції України, у статті 129 якої обов`язковість судових рішень віднесено до основних засад судочинства. За змістом статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує самій сутності права на справедливий суд (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини Рішення КСУ від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення КСУ від 26 червня 2013 року №5-рп/2013).

У Рішенні №2-рп(ІІ)/2019 від 15 травня 2019 року Конституційний Суд України окремо наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні частиною другою статті 129-1 Конституції України; порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою свого позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Європейський суд з прав людини також неодноразово наголошував на необхідності дотримання державою принципу обов`язковості судових рішень. Так, зокрема, у рішеннях "Шмалько проти України", №60750/00, 20.07.2004, §43; "Савицький проти України", №38773/05, 26.07.2012, §147; "Глоба проти України", №15729/07, 05.07.2012, §§26-27; "Бурдов проти Росії", №59498/00, 07.05.2002, §32 ЄСПЛ зазначив, що гарантоване статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній з сторін.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення, отже виконання рішення слід розглядати як невід`ємну складову судочинства, як цього вимагають приписи статті 6 Конвенції щодо права на справедливий суд ("Ромашов проти України", №67534/01, 27.07.2004, §42; "Дубенко проти України", №74221/01, 11.01.2005, §44; "Шаренок проти України", №35087/02, 22.02.2005, §25; "Горнсбі проти Греції", №18357/91, 19.03.1997, §40; "Іммобільяре Саффі проти Італії", №22774/93, 28.07.1999, §66).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання винесеного на його користь судового рішення становить втручання у право на мирне володіння майном в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції ("Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, 15.10.2009, §52).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці ("Фуклєв проти України", №71186/01, 07.06.2005, §84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття усіх необхідних заходів для того, щоб виконати остаточне рішення суду, та діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимог статті 6 Конвенції ("Comingersoll S.A. проти Португалії", №35382/97, 06.04.2000, §23; "Глоба проти України", №15729/07, 05.07.2012, §27). У вказаних рішеннях ЄСПЛ також окремо наголосив на тому, що сама правова природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України, статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вирішуючи справу за скаргою стягувача на дії та рішення державного виконавця з повернення без прийняття до виконання виконавчого листа на підставі п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року та в ухвалі від 31 серпня 2021 року саме у цій справі №761/14537/15-ц дійшов висновку, що наявність норми п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу, якщо банк-боржник перебуває у стані ліквідації, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Вирішуючи справу за скаргою на постанову державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі №761/24136/15-ц дійшов аналогічного висновку, що наявність норми пункту 4 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено закінчення виконавчого провадження у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, не може суперечити принципу верховенства права, меті й завданням цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Зазначеною постановою Верховний Суд визнав протиправною та скасував постанову державного виконавця про закінчення без виконання виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов`язав орган державної виконавчої служби вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії у виконавчому провадженні, спрямовані на виконання судового рішення.

За змістом наведених висновків Верховного Суду, перебування банку-боржника в процедурі ліквідації не перешкоджає відкриттю виконавчого провадження та вчиненню виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, оскільки норми будь-якого закону не можуть суперечити принципу верховенства права, меті й завданню цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

При вирішенні цієї справи суд враховує також правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі №905/2458/16 про те, що принцип обов`язковості судового рішення та обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин справи, враховувати, чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі і судом) виконанню остаточного судового рішення, чи навпаки, перешкоджає такому виконанню; дії (бездіяльність) та рішення виконавця підлягають оцінці судом з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення; оцінка обставин справи, доводів учасників справи та висновки, зроблені на підставі такої оцінки, не можуть бути на користь обставин, які спрямовані на перешкоджання виконанню остаточного судового рішення.

Судове рішення про стягнення коштів підлягає виконанню у чіткій і повній відповідності до його резолютивної частини, а саме шляхом виплати коштів, а не шляхом включення до тієї чи іншої черги кредиторів. Законодавство не містить норм, які б дозволяли боржникам виконувати судові рішення про стягнення коштів шляхом акцептування в чергу кредиторів. Зокрема, не містить таких норм і Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на який посилається скаржник у своїй скарзі.

Суд також відхиляє доводи скаржника про пріоритет норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" перед нормами інших законів, оскільки жодні норми будь-якого закону не можуть мати пріоритет перед конституційними нормами прямої дії та найвищої юридичної сили, зокрема статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень та щодо обов`язку держави забезпечити їх виконання, та не можуть суперечити принципу верховенства права, меті й завданню цивільного судочинства, які спрямовані на захист порушеного права та виконання остаточного судового рішення.

Посилання скаржника у скарзі на правові висновки Верховного Суду, суд не бере до уваги, оскільки фактичні обставини, предмети та підстави спору в наведених справах відрізняються від тих, що наявні у справі, яка розглядається, а тому відсутні підстави для врахування цих висновків. На відміну від наведених у скарзі справ, у даній справі предметом стягнення за виконавчим документом є не кошти банківського вкладу, а судові витрати, сплата яких відповідно до визначеного судом розподілу є процесуальним обов`язком учасника справи і не може вважатися "кредиторською вимогою" в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки на процесуальні правовідносини не поширюються законодавчо встановлені обмеження щодо виконання неплатоспроможними банками своїх зобов`язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

За таких умов (невідповідність обставин, предметів, підстав у вказаних справах) посилання у скарзі на правові висновки Верховного Суду є нерелевантними і не можуть братися до уваги.

За змістом частини третьої статті 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, з огляду на те, що встановлені судом обставини та наведені у скарзі доводи не надають підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незакінчення виконавчого провадження №66137048 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Вирішуючи заяву стягувача про заміну сторони її правонаступником, суд виходить з того, що внаслідок відкликання повноважень ліквідатора в Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.12.2022 №1067, - не відбулось правонаступництво сторони боржника у спірному виконавчому провадженні №66137048, а відтак відсутні підстави для заміни сторони її правонаступником в розумінні процесуального закону. Звертаючись зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб чи його Уповноважена особа однаково діють від імені неплатоспроможного банку-боржника, а тому суб`єктний склад у цій справі залишився незмінним.

Отже, заява про заміну сторони її правонаступником задоволенню не підлягає.

Вирішуючи справу в частині розподілу судових витрат, суд керується положеннями статті 452 ЦПК України, згідно з якими судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу (правову) допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В матеріалах справи містяться докази на підтвердження витрат заінтересованої особи (стягувача) ОСОБА_1 на професійну правову (правничу) допомогу адвоката, а саме:

за вивчення наданих матеріалів, розробку стратегії захисту прав клієнта, аналіз релевантної судової практики - 800 грн; за складання заперечення на скаргу - 1200 грн, за інструкційну консультацію з самопредставництва в суді першої інстанції - 800 грн, а загалом - 2800 грн.

Заявлений розмір витрат є обґрунтованим та співмірним із критеріями, визначеними частиною четвертою статті 137 ЦПК України. Беручи до уваги вимоги ст.ст. 15, 133, 137, 141 ЦПК України, враховуючи залишення скарги без задоволення, дотримуючись встановлених законом принципів розумності, диспозитивності, змагальності, справедливості та пропорційності, суд покладає судові витрати стягувача ОСОБА_1 на правову допомогу у розмірі 2800 грн на скаржника.

Керуючись ст.ст. 259, 141, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на бездіяльність старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) Кухарського О.М. - відмовити.

Клопотання заінтересованої особи про заміну сторони її правонаступником залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 800 грн. (дві тисячі вісімсот грн.).

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Реквізити учасників справи:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 60, ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Старший державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кухарський Олександр Миколайович: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110.

Повний текст ухвали суду складено 07.03.2023 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА