Справа №: 398/4668/23
провадження №: 2-о/398/193/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" жовтня 2023 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області, в складі:

головуючого - судді Дубровської Н.М.

за участю секретаря - Шандор О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Олександрія, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , Олександрійського відділу ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу, укладеного 11 лютого 2014 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою м. Олександрії, Кіровоградської області, громадянкою України та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ленінград РСФСР, громадянином Росії, який зареєстрований відділом РАЦС Калинінського району Комітетом у справах РАЦС Правління Сакнкт-Петербурга, Росія, актовий запис №314, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_1 ».

Заява мотивована тим, що 11.02.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб на території Росії, про що було складено відповідний актовий запис №314. ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Санкт-Петербург, народилась донька ОСОБА_5 . Батьком дитини - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 . Після початку повномасштабної війни розпочатої російською федерацією проти України, усі документи в тому числі і свідоцтво про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , були викрадені у потязі Про даний факт заявницею було повідомлено правоохоронні органи Чеської Республіки, що підтверджується офіційним протоколом. В заявника залишилась лише копія викраденого свідоцтва про реєстрацію шлюбу. З метою перетину державного кордону Посольством України у Чеській Республіці були видані тимчасові посвідчення особи на повернення в Україну. Проте, отримати дублікат свідоцтва про шлюб в Україні вони не мають можливості, органами ДРАЦС їм було відмовлено у видачі дублікату свідоцтва про шлюб. В зв`язку з чим, вона просить встановити факт реєстрації шлюбу.

Ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.09.2023р. було відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження.

В судове засідання заявник не з`явилась. Від її представника - адвоката Бугайченко Т.А. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує.

Представник Олександрійського відділу ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що було видано свідоцтво про шлюб відділом РАЦС Калинівського району Комітетом у справах РАЦС Правління Санкт-Петербурга, Росія, актовий запис №314.

В Чеській Республіці ОСОБА_1 , звернулась в органи поліції з заявою про вчинену крадіжку документів в потязі.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки м. Санкт-Петербург.

Листом начальника відділу Олександрійського відділу ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області заявнику відмовлено у видачі дубліката свідоцтва про шлюб, оскільки не надано жодного документа для поновлення актових записів цивільного стану, у відділу немає можливості задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.

У ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.

Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.

Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.

Частинами 3,4 ст. 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованою Україною із застереженнями Законом №240/94-ВР ( 240/94-ВР )від 10.11.94 було передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також особи, що проживають на її території, користуються на територіях всіх інших Договірних Сторін у відношенні своїх особистих і майнових прав таким же правовим захистом, як і власні громадяни цієї Договірної Сторони.

Водночас Законом України від 01.12.2022 року № 2783-IX було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року і ратифікованої Законом України від 10.11.1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28.03.1997 року і ратифікованого Законом України від 03.03.1998 року № 140/98-ВР.

Таким чином, під час збройної агресії з боку російської федерації між установами юстиції України та рф не здійснюються будь яке листування та співробітництво, що унеможливлює на теперішній час надання з боку ОСОБА_1 підтверджувальних документів про реєстрацію шлюбу, виданих на території держави агресора, а як наслідок вказує її право на звернення до суду з метою встановлення такого юридичного факту.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про реєстрацію шлюбу особи, виданих державою агресором, як доказів, оскільки можливість збору доказів реєстрації шлюбу особи на території держави окупанта може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

Щодо зобов`язання Олександрійського відділу ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області поновити та видати ОСОБА_1 свідоцтво про реєстрацію шлюбу, суд зазначає, що судові рішення є обов`язковими до виконання, а тому відсутні підстави для зобов`язання вчинити певні дії.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги надані суду докази, як кожен окремо, так і у їх сукупності, зважаючи на норми права, які регулюють виниклі правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про встановлення юридичного факту.

Керуючись ст.ст.315,317,319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_3 , Олександрійського відділу ДРАЦС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт реєстрації шлюбу, укладеного 11 лютого 2014 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженкою м. Олександрії Кіровоградської області, громадянкою України та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Санкт-Петербург, Російської Федерації, громадянином Російської Федерації, який зареєстрований відділом ЗАГС Калинінського району Комітетом у справах ЗАГС Правління Санкт-Петербурга, Російської Федерації, актовий запис №314, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_1 », прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ».

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Суддя Дубровська Н.М.