Справа №359/800/22
Провадження №2/359/325/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі судового засівання ОСОБА_1

за участю

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернувся з позовом до суду, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина. До складу спадщини після її смерті ввійшли права на 1/2 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , набутої за час перебування в шлюбі з ОСОБА_7 .

Позивач є спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом, оскільки є дитиною спадкодавця, ОСОБА_6 , який звернувся в шестимісячний строк до державного нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину.

Іншим спадкоємцем яким прийнято спадщину є ОСОБА_7 , який також являється спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом, оскільки є чоловіком спадкодавця, ОСОБА_6 .

Тому, з посиланням на вказані обставини, позивач вважає, що ним прийнято спадщину за законом, після смерті спадкодавця ОСОБА_6 у вигляді 1/4 частки спірного житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої ввійшли права на 3/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

26 липня 2013 року ОСОБА_7 склав заповіт на ім`я відповідача, якому заповів усе своє майно.

Відповідач в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до державного нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 , а тому прийняв спадщину у вигляді 3/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 після смерті спадкодавця, ОСОБА_7 .

Натомість, після подання позивачем заяви про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, 18 серпня 2021 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, Скрипкою А.О., була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1416/02-14, на підставі якої відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки, як зазначив позивач, він позбавлений правових підстав оформити право на спадщину, після смерті ОСОБА_6 , в нотаріальному порядку, шляхом одержання в державного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстав відсутності в нього оригіналу документа, який посвідчує право власності спадкодавця на домоволодіння, позивач просив суд визнати за ним право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

В підготовчому засіданні позивачем було подано заяву про часткову зміну предмету позову, в якій поміж вже заявленої позовної вимоги про визнання права власності на 1/4 частку спірного домоволодіння, позивач заявив вимогу про визнання за ним права власності на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :69:047:0024, площею 0,25 Га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Проців, Бориспільського району Київської області, яка знаходиться під цим житловим будинком

В обґрунтування таких вимог позивач зазначив, що оскільки за ним необхідно визнати право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , яка належить позивачу з часу відкриття спадщини, на підставі статей 120 ЗК України та 377 ЦК України до нього перейшло право власності на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :69:047:0024, площею 0,25 Га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Проців, Бориспільського району Київської області, яка знаходиться під цим житловим будинком і зареєстрована на праві власності за ОСОБА_7

ІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2022 року відкрито провадження у справі № 359/800/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування, в порядку загального позовного провадження та призначено розгляд справити до підготовчого засідання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від «__» 07.10.2022 року, яка була занесена до протоколу судового засідання, суд прийняв заяву позивача про часткову зміну предмету позову у справі, відповідно до якої позивачем додано ще одну позову вимогу про визнання за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :69:047:0024, площею 0,25 Га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Проців, Бориспільського району Київської області.

Відповідно до висновків, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Така заява позивача містить виключно зміну предмету позову. При цьому підстави позову залишилися незмінними, оскільки позивач повністю зберіг первісні обставини з доповненням новими обставинами, що не вважається одночасною зміною підстав та предмету позову, що не перешкоджало суду у прийнятті такої заяви, про що і не заперечував у підготовчому засіданні представник відповідача.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2022 року закрито підготовче провадження у справі № 359/800/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

ІІІ. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову.

Представник позивача, адвокат Ковальчук С.М., під час судового розгляду справи підтримав пред`явлений позов та наполягав на його задоволенні повністю, за обставин, що містяться в заяві про часткову зміну предмету позову.

Представник відповідача під час підготовчого судового засідання та розгляду справи по суті заперечував проти позову та просив суд відмовити в його задоволенні на підставах, що були викладені у відзиві на позов та доводів, що були висловлені ним під час розгляду справи.

IV. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та норми права, якими керувався суд при вирішенні спору.

Судом встановлено, що 7 серпня 1953 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено шлюб, зареєстрованого Виконавчим комітетом Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області з внесенням актового запису про шлюб під № 9, що підтверджується даними, які містяться у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 4 червня 2021 року під № 3

За час перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в шлюбі, ними збудовано в 1978 році житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , що підтверджується даними, які містяться у рішенні виконавчого комітету Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 13 лютого 2008 року під № 14, яким оформлено право власності на житловий будинок, збудованого в 1978 році з відповідними надвірними будівлями: літня кухня, сарай, сарай, сарай, льох, криниця, скважина, що знаходиться в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 .

В подальшому, 30 грудня 2009 року Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області було видано ОСОБА_7 Свідоцтво про право власності на нерухоме майно під № 512 (Серія НОМЕР_1 ) на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію права власності під № 28510901, виданого 27 грудня 2010 року Комунальним підприємством Бориспільської районної ради Бориспільське районне «Бюро технічної інвентаризації».

Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція таких норм свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Отже, суд вважає, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , з підстав передбачених ст. 22 КпШС України, ст. ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, набутий ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у спільну сумісну власність як подружжям за час перебування в шлюбі з 7 серпня 1953 року, оскільки збудований в 1978 році та оформлений у власність одного із подружжя, ОСОБА_7 , в 2009 році, тобто за час перебування таких осіб у зареєстрованому шлюбі.

Вказану презумпцію спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на житловий будинок не спростовано відповідачем, який заперечував під час розгляду справи таких обставин, який не зазначив підстав, які визначені законом для віднесення цього майна до особистої приватної власності одного із подружжя, ОСОБА_7 , та не надав будь-яких належних та допустимих доказів, на спростування такої презумпції.

Оскільки така презумпція не спростована відповідачем, вважається, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 - є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Тому, в силу вимог ст. 70 СК України, вважається, що частки кожного із подружжя, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , є рівними, тобто кожен із них є власником 1/2 частки домоволодіння під АДРЕСА_1 . Натомість право власності ОСОБА_6 на вказану часту нерухомого майна не підтверджується самостійним (окремим) правовстановлюючим документом, оскільки він був виданий лише на ім`я її чоловіка, ОСОБА_7 .

Натомість, Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, роз`яснив судам, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Тому, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 набула право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бориспіль Київської області померла ОСОБА_6 , що підтверджується даними, які містяться в свідоцтві про смерть Серія НОМЕР_2 , виданого 1 листопада 2013 року Виконавчим комітетом Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли всі права та обов`язки ОСОБА_6 , що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а саме: права на 1/2 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , набутої за час перебування в шлюбі з ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом, оскільки є дитиною спадкодавця, що підтверджується фактичними даними, які містяться у його свідоцтві про народження Серія НОМЕР_3 , виданого Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області.

Спадкоємець за заповітом чи за законом, на підставі ч.1 ст. 1268 ЦК України, має право прийняти спадщину або не прийняти її.

В той час, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, згідно із положенням ч.1 ст. 1269 ЦК України, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивач 6 листопада 2013 року звернувся до Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області за місцем відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_6 , із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом, яка була подана ним в шестимісячний строк для прийняття спадщини, а тому він вважаюсь таким, що прийняв спадщину.

На підставі поданої позивачем заяви про прийняття спадщини державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори, Черненко Н.Б., була заведена спадкова справа № 456/2013 та внесені відомості про реєстрацію спадкової справи до Спадкового реєстру, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 15 листопада 2013 року за № 35769935

Іншим спадкоємцем за законом є ОСОБА_7 , який являється спадкоємцем першої черги права на спадкування за законом, оскільки є тим із подружжя (чоловіком) спадкодавця, ОСОБА_6 , який його пережив, що підтверджується фактичними даними, які містяться у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 4 червня 2021 року під № 3.

Оскільки на час відкриття спадщини ОСОБА_7 як спадкоємець за законом постійно проживав разом із спадкодавцем в житлового будинку під АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою під № 568, виданою 17 жовтня 2013 року Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області, він вважається таким, що прийняв спадщину.

Оскільки до складу спадщини, після смерті ОСОБА_6 увійшли права спадкодавця на 1/2 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , кожен із спадкоємців, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 мають право на спадкування за законом в рівних частках цього об`єкту нерухомого майна.

З цього слідує, що позивач є спадкоємцем за законом, що прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_6 у вигляді 1/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . В той час, ОСОБА_7 також прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_6 у вигляді 1/4 частки вказаного домоволодіння.

Інші спадкоємці за законом, після смерті ОСОБА_6 , які б прийняли у визначеному законом порядку та строки спадщину відсутні.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бориспіль Київської області помер ОСОБА_7 , що підтверджується даними, які містяться в свідоцтві про смерть Серія НОМЕР_4 , виданого 12 вересня 2013 року Виконавчим комітетом Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли всі його права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, а саме: права на 3/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , яка включає право на 1/2 частку домоволодіння, набутої за час перебування в шлюбі з ОСОБА_6 , та 1/4 частку домоволодіння, набутої в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця, ОСОБА_6 .

Право на спадкування, згідно із нормами ч.1 та ч.3 ст. 1223 ЦК України, виникає у день відкриття спадщини і належить особам, зазначених у заповіті.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

26 липня 2013 року ОСОБА_7 склав заповіт як особисте розпорядження на випадок своєї смерті, посвідченого секретарем Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області та зареєстрованого в реєстрі за № 20, на підставі якого заповів ОСОБА_5 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право.

Згідно до вимог ст. 1254 ЦК України, заповіт ОСОБА_7 від 26 липня 2013 року не змінений та не скасований, а тому станом на час його смерті цей заповіт був чинним.

18 жовтня 2013 року відповідач звернувся до Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом, яка була подана відповідачем в шестимісячний строк, а тому він вважаюсь таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 .

На підставі поданої ОСОБА_5 заяви про прийняття спадщини державним нотаріусом Бориспільської районної державної нотаріальної контори, Скрипкою А.О., була заведена спадкова справа № 419/2013 та внесені відомості про реєстрацію спадкової справи до Спадкового реєстру, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18 жовтня 2013 року за № 35436998.

21 жовтня 2013 року ОСОБА_9 звернулася до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори, Скрипки А.О., із заявою про відмову від прийняття належної їй обов`язкової частки у спадщині, відкритої після смерті ОСОБА_7 , а тому ОСОБА_9 вважається такою, що відмовилася від спадщини.

Також, до Бориспільської районної державної нотаріальної контори Київської області із письмовою заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся і позивач, однак враховуючи те, що 26 липня 2013 року ОСОБА_7 склав заповіт на ім`я ОСОБА_5 , позивач не здійснює право на спадкування за законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в результаті здійснення права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , відповідач набув право на 3/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

Спадкоємець, який прийняв спадщину, згідно із положенням ч.1 ст. 1296 ЦК України, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

На майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини, на підставі ст. ст. 34, 66 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо, яке згідно ч.10 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Таке ж положення міститься і в п. 4.9 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

При цьому, як передбачено ч.11 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

19 вересня 2014 року позивач звернувся до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право власності на 1/4 частку всього рухомого та нерухомого майна, що залишилося після смерті його матері ОСОБА_6 .

У своїй письмовій відповіді від 19 вересня 2014 року під № 1852/02-14, державний нотаріус Бориспільської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_10 повідомив позивача, що для отримання свідоцтва про право на спадщину потрібно надати вичерпний перелік необхідних для цього документів. При цьому, письмова відповідь не містить рішення державного нотаріуса про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а лише містить вказівку на необхідність подання для вчинення цієї нотаріальної дії визначених законом документів.

Натомість, ОСОБА_4 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року у справі № 359/1992/14 у задоволенні позову відмовлено. Рішення набрало законної сили 10 листопада 2014 року та в апеляційному порядку не оскаржувалося.

Відмовляючи у задоволенні позову суд встановив наступні обставини: в матеріалах цивільної справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, як зазначив у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_11 право позивача на частку у спадковому майні відповідачем не оспорюється. До того як вбачається з листа Бориспільської районної державної нотаріальної контори від 19 вересня 2014 року, адресованого позивачу, йому не відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, натомість роз`яснено, що для отримання свідоцтва йому необхідно подати до нотаріальної контори відповідні документи. З огляду на викладене, суд вважає, що право позивача на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніким не порушено та не ніким не оспорюється. А тому звернення до суду з даним позовом є передчасним і тому у задоволення позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Як передбачено ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року у справі № 359/1992/14, що набрало законної сили, в частині, що на час ухвалення судового рішення ОСОБА_4 не відмовлено у вчиненні нотаріальної дії і він не позбавлений права на оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку, а тому його право на порушене, - з підстав передбачених ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються під час розгляду даної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Слід зазначити, що позов, який розглядувався у межах справи № 359/1992/14, в якій ухвалено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, не є тотожним позову, що розглядується судом в межах цієї справи, оскільки підстави позову є різними. Так, в межах розгляду цієї справи позивач звернувся з позовом посилаючись на ті обставини, що він не має можливості оформити право на спадщину у нотаріальному порядку, оскільки йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, натомість в межах розгляду справи № 359/1992/14 таке право позивача не було порушено, йому не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому він не реалізував своє право на оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу" (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Таким чином, підстави позову у справі № 359/1992/14 та в цій справі є різними, що виключає можливість суду з підстав, передбачених п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, закрити провадження у справі.

Враховуючи те, що видача свідоцтва про право на спадщину будь-якими строками не обмежена, позивач 13 серпня 2021 року звернувся до державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори, Скрипки А.О., із письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із 1/4 частки житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , надавши державному нотаріусу документи для закликання до спадкоємства із одночасним повідомленням про неможливість надання оригіналів правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння.

В той час, нотаріус, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на підставі ст. ст. 4, 69 Закону України «Про нотаріат», перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Як передбачено п. 4.12 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

В той час, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, згідно із правилами п. 4.15 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

Відповідно до приписів п. 4.18 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Отже, свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно може бути видане нотаріусом спадкоємцю лише у випадку, якщо ним були подані документи, що посвідчують право власності спадкодавця на майно, яке підлягає державній реєстрації і виходиться до складу спадщини, в протилежному випадку, за відсутності таких документів, необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину, питання оформлення права на спадщину може бути вирішено в судовому порядку.

Тому, на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Одночасно, приписами ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу, який вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову (ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат»).

18 серпня 2021 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори, Скрипкою А.О., була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1416/02-14, на підставі якої відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з тих підстав, що спадкоємцем не було подано правовстановлюючого документу на житловий будинок і такі документи в матеріалах спадкової справи відсутні.

Суд вважає, що така постанова державного нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину є обґрунтованою, з огляду на те, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок, який би підтверджував право власності спадкодавця, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п. п. 4.12, 4.15, 4.18 Глави 10 Правил вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таких висновків притримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який в абз. 2, 10 п. 1 Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 роз`яснив судам, що слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК ), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК ) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК ).

Під час судового розгляду, відповідач просив застосувати позовну давність до вимог позивача про визнання за ним права власності на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з тих підстав, що як вважає відповідач, позивач пропустив загальний трирічний строк на звернення до суду, перебіг якого настав у позивача з 19 вересня 2014 року, тобто з дати складання письмовій відповіді державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори, Скрипка А.О., під № 1852/02-14, яким повідомлено позивача, що для отримання свідоцтва про право на спадщину потрібно надати вичерпний перелік необхідних для цього документів. При цьому, відповідач вказав, що позивачем будь-яких заяв про поновлення такого строку та поважність його пропуску - не подавався.

Суд вважає таку заяву відповідача безпідставною з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, суд вважає, що одержання позивачем письмової відповіді державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори, Скрипка А.О., від 19 вересня 2014 року під № 1852/02-14, яким доведено до відома позивача про необхідність подання визначеного законом переліку необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, яка не є відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку спірного домоволодіння, не свідчить про порушення права позивач на оформлення права на спадщину у нотаріальному порядку та єдиної можливості позивачу застосувати судовий спосіб захисту порушеного права на оформлення спадкового нерухомого майна.

Більш того, такі обставини були встановлені рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2014 року у справі № 359/1992/14, що набрало законної сили, яким відмовлено позивачу саме з цих підстав у задоволенні позову, а тому згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, не доказуються під час розгляду даної справи, в якій беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

Натомість початком перебігу строку на звернення ОСОБА_4 з позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно виникло у нього з моменту одержання Постанови державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори, Скрипки А.О., від 18 серпня 2021 року за № 1416/02-14, на підставі якої було відмовлено ОСОБА_4 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку домоволодіння з тих підстав, що спадкоємцем не було подано правовстановлюючого документу на житловий будинок і такі документи в матеріалах спадкової справи відсутні.

На час звернення з позовом ОСОБА_4 , строк позовної давності не сплинув.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про визнання з позивачем права власності на 1/4 частку домоволодіння.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину, згідно із приписами ч.2 ст. 1296 ЦК України, не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, в строки та в порядку, що передбачено законом, після смерті ОСОБА_6 , відсутність свідоцтва про право на спадщину за законом, не позбавляє позивача права на спадщину, до складу якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , і яка належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Проте, як передбачено приписами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до абз. 4 п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13, позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

Також, Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив судам, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Тому, як дійшов висновків Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Судом встановлено, що оригінал свідоцтва про право власності на нерухоме майно під № НОМЕР_5 , виданого Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області 30 грудня 2009 року (Серія НОМЕР_1 ) позивач позбавлений можливості надати державному нотаріусу, оскільки як пояснив під час судового розгляду представник відповідача, оригінал такого правовстановлюючого документу знаходиться у розпорядженні відповідача, ОСОБА_5 , який відмовляється надати оригінал вказаного документу позивачу для оформлення права на спадщину.

Суд також бере до уваги, що відсутні будь-які інші визначені законом підстави для одержання позивачем оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно під № НОМЕР_5 , виданого Процівською сільською радою Бориспільського району Київської області 30 грудня 2009 року (Серія НОМЕР_1 ) чи його дублікату.

Слід також зазначити, що право спільної власності ОСОБА_6 на 1/2 частку домоволодіння під АДРЕСА_1 не підтверджується самостійним (окремим) правовстановлюючим документом, оскільки він був виданий лише на ім`я її чоловіка, ОСОБА_7 , як на майно, що було набуте ними за час перебування в шлюбі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач позбавлений правових підстав оформити право на спадщину, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , до складу якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , право власності на який належало спадкодавцю, ОСОБА_6 , - в нотаріальному порядку, шляхом одержання в державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину за законом, з підстав відсутності в позивача оригіналу правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності спадкодавця на домоволодіння.

Тому, на підставі ст. 392 ЦК України, суд приходить до висновку про необхідність визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , як виняткового судового способу захисту права на майно, оскільки одержання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку позивачем є не можливим.

Крім того, на підставі рішення Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинків і ведення особистого селянського господарства» від 10 жовтня 2003 року під № 103, Бориспільським районним відділом земельних ресурсів 28 листопада 2003 року був виданий ОСОБА_7 Державний акт на право власності на земельну ділянку (Серія КВ № 055999), який посвідчує право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :69:047:0024, площею 0,25 Га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Проців, Бориспільського району Київської області.

Така земельна ділянка, набута ОСОБА_7 за час життя в особисту приватну власність, яка не є об`єктом права спільної сумісної власності його та ОСОБА_6 як такого, що набуте ними за час перебування їх в шлюбі, а тому не включається до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Натомість, відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (положення якої діяло на час здійснення позивачем права на спадщину) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною першою статті 120 ЗК України (положення якої діяло на час здійснення позивачем права на спадщину) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини стає власником відповідної земельної ділянки, або її частини на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 686/9580/16 (провадження № 61-3478св18) та від 17 березня 2021 року у справі № 640/7978/17 (провадження № 61-7377св20)

Оскільки позивач набуває у порядку спадкування право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , до нього переходить і право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, у розмірі частки права власності позивача у житловому будинку, тобто до позивача переходить право власності на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :69:047:0024, площею 0,25 Га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Проців, Бориспільського району Київської області

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість таких позовних вимог та необхідності визнання за позивачем право власності на 1/4 частку земельної ділянки, кадастровий номер: :69:047:0024, площею 0,25 Га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с. Проців, Бориспільського району Київської області.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76-81,89,258,259,263-265,268,354 ЦПК України,суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на частку житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на частку земельної ділянки, кадастровий номер :69:047:0024 площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в с.Проців Бориспільського району Київської області.

Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП НОМЕР_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 судовий збір в розмірі 1943 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.03.2023 року.

Суддя Чирка С.С.