ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2023 року м.Суми

Справа №591/4399/19

Номер провадження 22-ц/816/30/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року про відмову у перегляді рішення за виключними обставинами у складі суддів Ніколаєнко О.О. (головуючий суддя), Северинової А.С., Сидоренко А.П., постановленої в м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про скасування рішення про зняття з квартирного обліку та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у даній справі, залишеного без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року. Зазначає, що у рішенні суду застосовано положення п. 2 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР стосовно зняття з обліку громадян у зв`язку із виїздом їх на постійне місце проживання до іншого населеного пункту. Вказана норма рішенням Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року визнана такою, що не відповідає Конституції України. На підставі ч 3 ст. 423 ЦПК України просить переглянути рішення суду за виключними обставинами.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у справі №591/4399/19 за виключними обставинами.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 429 ЦПК України, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року не було переглянуто. Звертає увагу на те, що не були взяті до уваги його посилання на положення пункту 27 Правил обліку громадян, затверджених постановою від 11 грудня 1984 року №470, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Від відповідача, у встановлений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від представника відповідача надійшло клопотання з проханням слухати справу в їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію, тобто поширюється на правовідносини, що виникли або тривають після його ухвалення, а тому відсутні підстави для перегляду за виключними обставинами прийнятого у даній справі рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради, у якому просив скасувати рішення Сумської міської ради №85 від 18 лютого 2014 року у частині зняття його з квартирного обліку та зобов`язати відповідача поновити його на квартирному обліку в списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житлового приміщення (за №13201 відповідно до рішення міськвиконкому від 20 вересня 1990 року).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року, яке постановою Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року залишено без змін, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що після взяття на квартирний облік позивачем неодноразово було змінено постійне місце проживання. За невирішення Урядом України питання забезпечення військовослужбовців житловою площею, до спірних правовідносин підлягає застосуванню, зокрема, п. 2 ч. 2 ст. 40 ЖК УРСР, яким визначено, що громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку виїзду на постійне проживання до іншого населеного пункту, тому його правомірно знято з обліку. Крім того, судом зазначено, що позов подано до неналежного відповідача (а.с. 70-73, 101-103).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року № 5-р(ІІ)/2022 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_1 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини другої статті 40 Житлового кодексу України (щодо дискримінації у реалізації права на житло) визнано таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційним), пункт 2 частини другої статті 40 Житлового кодексу України. Пункт 2 частини другої статті 40 Житлового кодексу України, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (а.с.179-189).

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Наведеним положенням процесуального закону запроваджено правовий механізм перегляду судового рішення, яке набрало законної сили, у зв`язку з виключними обставинами, якими є, зокрема, визнання Конституційним Судом України неконституційним закону або його окремих положень, застосованих судом під час розгляду справи, при умові якщо рішення суду ще не виконане.

Разом з тим, принцип правової визначеності, який невід`ємно притаманний принципу верховенства права, закріплений в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і на чому неодноразово наголошував Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема у § 58 рішення у справі "Маркс проти Бельгії" від 13.06.1979, заява №6833/74), дозволяє не вдаватися до перегляду судових рішень, які мали місце до прийняття рішення ЄСПЛ як рішення прецедентного або загального характеру, яке формує певну правову позицію. До таких рішень загального характеру належать і рішення конституційних судів. При цьому, як визнає ЄСПЛ, публічне право окремих країн обмежує можливість прийняття конституційними судами рішень, які мають зворотну дію у часі (див. § 58 рішення у справі "Маркс проти Бельгії").

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Разом з цим, п. 1 ч. 3 ст. 423 ЦПК, як виняток з цього загального підходу, визначено, що встановлена Конституційним Судом України, зокрема, неконституційність закону чи його окремих положень є підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у тому разі, якщо це судове рішення набрало законної сили, однак ще не виконане.

Застереження щодо можливості перегляду судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у разі, якщо воно ще не виконане, ґрунтується на принципі юридичної визначеності, який вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Суть цього принципу полягає у тому, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим, не може ставитися під сумнів та підлягає виконанню, тобто вирішення судом спірного питання визнається за істину.

Дія принципу res judicata передбачає встановлення у відносинах між сторонами спору, вирішеного остаточним і обов`язковим для сторін судовим рішенням, стану правової визначеності.

Таким чином судовим рішенням, за яким вирішено спір та яке не потребує виконання, встановлено стан правової визначеності у відносинах між сторонами, і такий стан та наслідки, передбачені таким судовим рішенням, встановлюються одразу з набранням рішенням сили.

За вказаних обставин, враховуючи те, що рішення суду про відмову у задоволенні повних вимог не вимагає від учасників справи та/або уповноважених органів вчинення певних заходів щодо його фактичного виконання, а визначені цим рішенням наслідки настають для сторін з моменту набрання законної сили таким судовим рішенням, тобто фактично виконання рішення суду вичерпується фактом набранням ним законної сили, тому перегляд такого рішення на підставі п. 1 ч. 3 ст. 293 ЦПК України суперечитиме принципу res judicata.

Отже, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року, про перегляд якої у зв`язку з виключними обставинами заявлено у цій справі та яка залишена без змін постановою Сумського апеляційного суду 12 серпня 2020 року, є фактично виконаним з моменту набрання ним законної сили, а отже й на час прийняття рішення Конституційним Судом України про визнання неконституційним положення пункту 2 частини 2 статті 40 ЖК України, тому не може бути переглянуте у зв`язку з виключними обставинами відповідно до пункту 1 частини 3 статті 423 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18, від 14 січня 2020 року у справі № 910/20190/16, від 14 січня 2020 року у справі № 910/4473/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 910/10324/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 908/1810/17, від 17 березня 2020 року у справі № 910/127/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 910/4474/17.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному судовому рішенні є законними та обґрунтованими і відповідають сталій судовій практиці Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, в тому числі, з підстав його пред`явлення до неналежного відповідача Сумської міської ради і не залучення судом належного відповідача виконавчого комітету Сумської міської ради. Відмова у задоволенні позовних вимог з зазначених підстав не позбавляє позивача права повторно звернутися до суду із своїми вимогами, але вже до належного відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова