Справа №295/6959/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду міста Житомира Семенцова Л.М., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Войтовича Михайла Степановича про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування постанови та акту державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: 1) визнати незаконною та скасувати постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 13.07.2022 року у зведеному виконавчому провадженні АСВП № 30537249, видану старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сладь Тетяною Павлівною про передачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу в сумі 1538702,90 грн. житловий будинок загальною площею 214,00 кв. м, земельну ділянку площею 0,0904 га, кадастровий номер: :05:021:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 23.02.2021 року в справі № 295/6177/19; 2) визнати незаконним та скасувати акт передачі майна в рахунок погашення боргу від 13.07.2022 року у зведеному виконавчому провадженні АСВП № 30537249, видану старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сладь Тетяною Павлівною та затверджений в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Корнєєвим Миколою, про передачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу в сумі 1538702,90 грн. житловий будинок загальною площею 214,00 кв. м, земельну ділянку площею 0,0904 га, кадастровий номер: :05:021:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі постанови Житомирського апеляційного суду від 23.02.2021 року в справі № 295/6177/19. При цьому посилається на те, що оскаржувані постанова та акт державного виконавця стосуються нерухомого майна, яке було придбано боржником під час шлюбу з позивачем та є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, що було залишено поза увагою державного виконавця під час передачі цього майна на примусову реалізацію.

У січні 2023 року представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову, на обгрунтування якої вказано на те, що з мережі Інтернет www.olx розміщено оголошення про продаж спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1 за 130000 дол. США теперішнім його власником на ім`я ОСОБА_4 , що за іменем співпадає з особою, яка згідно договору купівлі-продажу від 02.11.2022 року купила будинок та земельну ділянку в ОСОБА_2 , а він, у свою чергу, отримав це майно згідно постанови та акту державного виконавця. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, а в подальшому поновлення порушених прав та інтересів позивача, так як теперішній власник ОСОБА_5 зможе перепродати будинок та земельну ділянку.

Тому в поданій заяві заявник просить вжити заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Дослідивши додані до заяви документи та матеріали справи, суддя дійшов до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За положеннями ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову передбачені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, згідно п. 5 якої позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо позов подано про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

У правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 20 травня 2020 року в справі № 640/13156/18 (провадження №61-7314св19), зазначено, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як убачається зі змісту позовної заяви, предметом спору в цій справі є постанова та акт державного виконавця від 13.07.2022 року щодо передачі майна стягувачу в рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні. Отже, у разі задоволення цих вимог, а саме визнання незаконними та скасування постанови й акту державного виконавця, судове рішення не вимагатиме примусового виконання. З наведенного можна зробити вистновок, що вимога щодо накладення арешту на нерухоме майно є неспівмірною позовним вимогам та не забезпечує збалансованості інтересів сторін.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосування заходів забезпечення позову, зазначених заявником, проте не встановлено реальної загрози, за якої невжиття заходу забезпечення позову у вигляді арешту майна може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

За таких обставин заява не ґрунтується на положеннях закону й не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Войтовича Михайла Степановича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, визначеному ЦПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.М. Семенцова