ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4247/23 Справа № 185/1491/23 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року у справі за позовом у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, обґрунтовуючи позов тим, що він 30 років та 10 місяців знаходився у трудових відносинах з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля та за час роботи на даному підприємстві отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами, в яких він працював аж до звільнення з підприємства, 21 листопада 2016 року за ч.2 ст. 40 КзпП України, у зв`язку із невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Первинно позивачу було встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65% довідками МСЕК за №651557 та 046724 від 02 червня 2017 року.

Відповідно до Акту форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 квітня 2017 року, хронічні професійні захворювання (отруєння) у позивача виникли за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технологічних процесів. Порушення режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту, аварійних ситуацій, пошкодження захисних засобів та механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря, порушення правил охорони праці, гігієни праці, відсутність засобів індивідуального захисту, відсутність заходів та засобів рятувального характеру.

Причина виникнення професійного захворювання: Хімічні фактори,фізичні фактори, запиленість повітря робочої зони, перевищення рівня шуму, перевищення рівня фізичного навантаження, перевищення відносної вологості повітря тощо, внаслідок чого позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання.

Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії за професійними захворюваннями від 02 червня 2017 року, серії 12 ААА № 651557 та серії 12 ААА № 046724, позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності та первинно- повторно 65 % втрати працездатності, з яких - 60 % первинно по професійним захворюванням (45 % - вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторним -трофічним порушенням на кистях, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією, вираженим статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), остероартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ст.) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, зі стійким больовим синдромом; 10 % -хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, група А, ЛН першого - другого ступеня; 5 %- нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) та повторно 5 % - по виробничій травмі за актом Н-1 № 44 від 07.06.1991 року, що сукупно становить 65 % втрати працездатності.

Довідками МСЕК за №№058452 та 604989 від 11 червня 2020 року позивачу повторно встановлено сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких 60 % по професійним захворюванням (45 % - вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно-трофічним порушенням на кистях, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією, вираженим статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), остероартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ст.) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, зі стійким больовим синдромом; 10 % - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, група А, ЛН першого - другого ступеня; 5 %- нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) та повторно 5 % - по виробничій травмі за актом Н-1 № 44 від 07 червня 1991 року та встановлено третю групу інвалідності, безстроково.

З вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в обмежуванні його життєвої активності, докладання додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість вести повноцінний спосіб життя, відчуття фізичного болю та психологічного дискомфорту, що порушує душевну його рівновагу, тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків у розмірі 241 000 грн, без урахування утримань з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 130 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання стосовно судових витрат (а.с.76-80).

Не погодившись із рішенням суду, відповідач ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 65 000 грн., розстрочивши виконання судового рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, обґрунтовуючи це тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, оскільки вини підприємства у професійних захворюваннях позивача немає, який весь час знаходження у трудових відносинах з підприємством приховував фактичний стан свого здоров`я, щоб своєчасно дозволило відповідачеві звернути увагу на стан його здоров`я і не допустити позивача до такої роботи та провести профілактичні заходи у вигляді переведення позивача на іншу роботу без впливу важких та шкідливих факторів. Разом з цим апелянтом зазначено, що позивач повинен був проходити періодичне лікування у лікарів та неухильно дотримуватись їх рекомендацій, за для запобігання патологій, однак він цього не робив, що призвело до погіршення стану здоров`я, за що відповідальний позивач.

Крім того, апелянт зазначає, що рішення суду прийняте на припущеннях, а позивачем не надавалось доказів проходження лікування чи звернення за медичною допомогою, з чого не доведено факту того, що він потребує реабілітації, певного переліку медикаментів, що свідчить про витрати позивача на такі заходи, як і відсутні докази на підтвердження, що позивач придбавав санаторно-курортну путівку за для проходження програми реабілітації (а.с.85-93).

Позивач своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював у відповідача 30 років 10 місяців у шкідливих підземних умовах праці на виробничо-структурному підрозділі, з повним робочим днем під землею, що підтверджується копією трудової книжки позивача. (а.с.14-16). 21 листопада 2016 року позивача звільнено із займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії за професійними захворюваннями від 02 червня 2017 року, серії 12 ААА № 651557 та серії 12 ААА № 046724, позивачу встановлено первинно третю групу інвалідності та первинно- повторно 65 % втрати працездатності, з яких - 60 % первинно по професійним захворюванням (45 % - вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторним -трофічним порушенням на кистях, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією, вираженим статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), остероартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ст.) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, зі стійким больовим синдромом; 10 % -хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, група А, ЛН першого - другого ступеня; 5 %- нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) та повторно 5 % - по виробничій травмі за актом Н-1 № 44 від 07.06.1991 року, що сукупно становить 65 % втрати працездатності.

Згідно медичного висновку ДУ «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» в місті Кривий Ріг від 30 березня 2017 року, позивачу встановлений діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з вираженою подірадикулопатією вираженими статико-динамічними порушеннями,двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеартрозом у поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, зі стійким больовим синдромом. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії ( пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недогстатність першого-другого ступеня. Ці діагнози професійних захворювань, що отримані на виробництві під час тривалої дії шкідливих факторів у відповідача, у зв`язку з чим позивач перебуває на обліку, як особа з інвалідністю та отримує страхові виплати.

Згідно зазначеного медичного висновку ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» в місті Кривий Ріг, позивачу протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно, рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

Згідно з довідками Медико-соціальної експертної комісії безстроково за професійними захворюваннями від 11 червня 2020 року серія 12 ААА № 058452 та серія 12 ААБ № 604989, позивачу вповторно встановлено третю групу інвалідності та 65 % втрати працездатності, з яких - 60 % по професійним захворюванням (45 % - вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторним -трофічним порушенням на кистях, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією, вираженим статико-динамічними порушеннями, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ст.), остероартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ст.) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів,зі стійким больовим синдромом; 10 % -хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії, група А, ЛН першого - другого ступеня; 5 %- нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) та повторно 5 % - по виробничій травмі за актом Н-1 № 44 від 07.06.1991 року.

Відповідно до Акту форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 квітня 2017 року, хронічні професійні захворювання (отруєння) у позивача виникли за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технологічних процесів. Порушення режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту, аварійних ситуацій, пошкодження захисних засобів та механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря, порушення правил охорони праці, гігієни праці, відсутність засобів індивідуального захисту, відсутність заходів та засобів рятувального характеру.

Причиною виникнення професійного захворювання встановлено: хімічні фактори, фізичні фактори, запиленість повітря робочої зони, перевищення рівня шуму, перевищення рівня фізичного навантаження, перевищення відносної вологості повітря тощо. Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції оцінивши глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, а також конкретні обставини по справі і розмір втрати професійної працездатності, призначення позивачу групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення моральної шкоди в розмірі 130 000 грн з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів, правильно визначив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, його страждання носять постійний характер, а його здоров`я зазнало невідворотних змін, він втратив працездатність та вимушений постійно терпіти больові відчуття, що потребує постійного медичного догляду, лікувальних процедур, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, внаслідок чого позивач зазнає моральних страждань.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я на виробництві, судом врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і встановлення групи інвалідності, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що настали.

Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам, оскільки вини підприємства у професійних захворюваннях позивача немає, який весь час знаходження у трудових відносинах з підприємством приховував фактичний стан свого здоров`я, щоб своєчасно дозволило відповідачеві звернути увагу на стан його здоров`я і не допустити позивача до такої роботи та провести профілактичні заходи у вигляді переведення позивача на іншу роботу без впливу важких та шкідливих факторів. Разом з цим апелянтом зазначено, що позивач повинен був проходити періодичне лікування у лікарів та неухильно дотримуватись їх рекомендацій, за для запобігання патологій, однак він цього не робив, що призвело до погіршення стану здоров`я, за що відповідальний позивач, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Разом з цим апелянт просив відстрочити виконання судового рішення на чотири місяці рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, однак така вимога апеляційної скарги не відповідає нормам ст. 367 ЦПК України та колегією суддів апеляційної інстанції не може бути розглянута, оскільки судом першої інстанції зазначена вимога, як окрема, не вирішувалась, враховуючи, що розгляд цієї вимоги належить розглядати судом першої інстанції вже на стадії виконання судового рішення в порядку ст. 435 Розділу VІ ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко