справа № 753/115/22
провадження № 2/753/813/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Король Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Приватного підприємства «Агрофірма «Росток» про стягнення частини страхового відшкодування та відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта», ПрАТ «Агрофірма «Росток» про стягнення частини страхового відшкодування та відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 07.08.2021 року о 13 год. 40 хв. на а/д «Київ-Одеса» 338 км + 10 м сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій ОСОБА_2 рухався на автомобілі «МАN», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом НОМЕР_2 , не вибрав безпечної дистанції та в порушення вимог п.13.1 ПДР України спричинив зіткнення з автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження належного йому автомобіля.

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.09.2021 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу.

На час ДТП ОСОБА_2 був працівником ПрАТ «Агрофірма «Росток», й автомобіль, яким він керував, належав вказаному підприємству.

Відповідальність власника автомобіля «МАN», д.н.з. НОМЕР_1 , на час ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальніості власників наземних транспортних засобів АР/008359733 від 10.07.2020 року, чинним на час події ДТП (з 10.07.2020 роук по 09.07.2021 року), з лімітом відповідальності за заподіяну шкоду - 130 000 грн., розміром фаншизи 2 500 грн., який виплатив позивачу за його зверненням відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 14 436 грн. 92 коп. страхового відшкодування.

Проте він не погодився із вказаною виплатою, проведеною страховиком відповідача, й замовив автотоварознавче дослідження.

Так, відповідно до Звіту № 39/67.1121 від 02.11.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, матеріальний збиток заподіяний пошкодженням автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , складає 32 401 грн. 56 коп., а вартість відновлювального ремонту - 38 863 грн. 28 коп., коефіцієнт зносу склав 0,5422.

Відповідно до Рахунку № ІВР0009378 від 12.08.2021 року ТОВ «Інтерциклон» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , склала 38 863 грн. 37 коп., що є реальними збитками.

Оскільки вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 32 401 грн. 56 коп., розмір франшизи за полісом - 2 500 грн. 00 коп., ПАТ «НАСК «Оранта» мало сплатити йому 29 901 грн. 56 коп., проте виплатило лише частину - 14 436 грн. 92 коп., відтак з такого відповідача має бути стягнута частина несплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 464 грн. 64 коп. (32 401 грн. 56 коп. - 2 500 грн. 00 коп. (франшиза) - 14 436 грн. 92 коп. (частина виплаченого страхового відшкодування) = 15 464 грн. 64 коп.

Не відшкодовану частину вартості відновлювального ремонту позивач сплатив на рахунок СТО, що підтверджує платіжним дорученням № 511006 від 07.10.2021 року та Актом виконаних робіт, тим самим поніс витрати на відновлення порушеного права (реальні збитки) в сумі 38 863 грн. 37 коп. Відтак, з роботодавця винуватця ДТП ОСОБА_2 ПрАТ «Агрофірма «Росток» у відповідносто до ч.1 ст. 1172 ЦК України має бути стягнуто 8 961 грн. 72 коп. - як різниця між вартістю відновлювального ремонту вказаного автомобіля 38 863 грн. 37 коп. і розміром належного страхового відшкодування (29 901 грн. 56 коп.), що складає 8 961 грн. 72 коп. (38 863 грн. 37 коп. - 29 901 грн. 56 коп. = 8 961 грн. 72 коп.).

Свої вимоги грунтує на положенні ч.1, п.1 ч.2 ст. 22, ч.2 ст. 1192, ст. 1194 ЦК України та вважає, що відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Розмір збитків, відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. А відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст. 1172 ЦК України).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 27.09.2021 року, позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити уцілому.

Вказала, що позивач не міг погодитися із проведеним ПАТ «НАСК «Оранта» Висновком про оцінку пошкодженого майна, оскільки таке дослідження було проведено без наявного на дослідженні автомобіля, тобто на підставі наявних матеріалів, наданих страховою компанією, що вказує на необ"єктивне дослідження та невірну оцінку пошкодженого мйна.

Відповідач ПАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), й таким відповідачем в особі його представника Лінкевич О.В., діючою на підставі довіреності від 10.06.2022 року (а.с. 53), подано відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні за необґрунтованістю. Вказала, що ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено позивачу виплату страхового відшкодування відповідно до проведеного на замовлення страховика експертно-автотоварознавчого дослідження, й відповідно до висновку якого від 30.08.2021 року вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу склала 16 936 грн. 92 коп., й за вирахування суми франшизи - 2 500 грн., страхове відшкодування склало 14 436 грн. 92 коп., яке виплачено позивачу, не погоджуючись із проведеним на замовлення позивача Звітом про оцінку пошкодженого майна (автомобіля) (а.с. 49-79).

Вважає, що сума страхового відшкодування виплачена з урахуванням проведеної оцінки ПАТ «НАСК «Оранта» завданих збитків власнику автомобіля, який визначив вартість відновлювального ремонтуз урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля 16 936 грн. 92 коп. за вирахуванням суми франшизи. Вказує на хибність позиції позивача та вважає, що ПАТ «НАСК «Оранта» при виплаті страхового відшкодування керувався Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», й провівши оцінку збитків у відповідності вказаного закону та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року № 1074/8395, встановлено підстави та порядок розрахунку коефіцієнта фізичного зносу, який з урахування віку автомобіля - 2013, визначив його у 0,52. А відтак вважає необґрунтовану вимогу позивача про стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» 15 464 грн. 64 коп., як різницю між вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 32 401 грн. 56 коп., за вирахування розміру франшизи за полісом - 2 500 грн. 00 коп., та виплаченим ПАТ «НАСК «Оранта» 14 436 грн. 92 коп., що, на думку позивача, ПАТ «НАСК «Оранта», мало сплатити йому 29 901 грн. 56 коп. Зазначає, що положеннями ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відшкодовує установлену цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст.29 даного Закону України у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідач в особі ПрАТ «Агрофірма «Росток» в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на сайті судової влади (суду).

ПрАТ «Агрофірма «Росток» подано відзив на позов від 21.10.2022 року, у якому просив відмовити позивачу у позовній вимозі до товариства, посилаючись на те, що оскільки цивільно-правова відповідальність ПрАТ «Агрофірма «Росток», як власника автомобіля, була застрахованою в ПАТ «НАСК «Оранта» з лімітом відповідальності 130 000 грн., тому він не має нести майнову відповідальність за заподіяну його працівником шкоду (збитки) (а.с.88-96).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, з урахуванням відзивів на позов, відповіддю на відзив, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності відповідачів, за погодженням позивача.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України)

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).

Вислухавши пояснення представника позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вивчивши відзив на позов, відповіді на відзив, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Вирішуючи правовий спір відповідно до встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на день настання страхового випадку та виникнення права на отримання страхового відшкодування.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (п.2.1 ст. 2Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Пунктом 2.1. ст.2 даного Закону України (№ 1961-IV) передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Отже, судом зроблено висновок, що даний Закон України (№ 1961-IV) у спірних правовідносинах є пріоритетним.

Судом встановлено, що 07.08.2021 року о 13 год. 40 хв. на а/д «Київ-Одеса» 338 км + 10 м сталася дорожньо-транспорта пригода, при якій ОСОБА_2 рухався на автомобілі «МАN», д.н.з. НОМЕР_1 , з напівпричепом НОМЕР_2 , не вибрав безпечної дистанції та в порушення вимог п.13.1 ПДР України спричинив зіткнення з автомобілем «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження належного позивачу автомобіля (а.с. 3-5, 6-7, 8, 9-11, 12).

Постановою Тростянецького районного суду Вінницької області від 15.09.2021 року, яка набула чинності, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час ДТП ОСОБА_2 був працівником ПрАТ «Агрофірма «Росток» й автомобіль, яким керував ОСОБА_2 , належав вказаному підприємству (а.с.8, 9, 10-11, 12), що визнається й не спростовується відповідачем.

Відповідальність власника автомобіля «МАN», д.н.з. НОМЕР_1 , на час ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальніості власників наземних транспортних засобів АР/008359733 від 10.07.2010 року, чинним на час події ДТП з 10.07.2020 роук по 09.07.2021 року, з лімітом відповідальності за заподіяну шкоду - 130 000 грн., розміром фаншизи 2 500 грн. (а.с. 32), який виплатив позивачу за його зверненням відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 14 436 грн. 92 коп., що визнається ПАТ «НАСК «Оранта» (а.с.14, 49-52).

Така виплата проведена ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі Висновку експертного товарознавчого дослідження № 59-Д/96/8 від 30.08.2021 року, проведеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», яким визначено матеріальний збиток, завданий автомобілю «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , у розмірі 16 936 грн. 92 коп. (а.с. 57-67). Й при визначенні матеріального збитку оцінювачем визначений коефіцієнт фізичного зносу вказаного автомобіля 0,52, зважаючи на вік автомобіля (2013).

Та, як вбачається із експертного товарознавчого дослідження № 59-Д/96/8 від 30.08.2021 року, проведеного ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПАТ «НАСК «Оранта», таке дослідження проведено за відсутності автомобіля за наявними матеріалами, що вказує на його можливу неправильність (похибку) та необ"єктивність при встановленні матеріального збитку, а тому суд надає перевагу у таких доказах про визначення дійсного матеріального збитку, висновку проведеного на замовлення позивача, оскільки таке дослідження проведено на підставі наявного на дослідженні пошкодженого автомобіля, якому надана належна оцінка.

Отже, висновок експерта, проведений на замовлення відповідача, як доказ ґрунтуються на джерелах за правилом доктрини "про плоди отруєного дерева" (fruit of the poisonous tree), не можуть братись до уваги при ухваленні судового рішення.

При дослідженні таких доказів суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» застосував різновид доктрини «плодів отруєного дерева» (fruit of the poisonous tree), яка полягає в тому, що коли визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також докази, які не були отримано, якби не було отримано перших.

Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення fruit of the poisonous tree є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержавної незаконним шляхом.

Відповідно, позивач не погодився із вказаною виплатою, проведеною страховиком відповідача, й замовив автотоварознавче дослідження пошкодженого автомобіля.

Відповідно до Звіту № 39/67.1121 від 02.11.2021 року про оцінку вартості матеріального збитку, матеріальний збиток заподіяний пошкодженням автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , складає 32 401 грн. 56 коп., а вартість відновлювального ремонту - 38 863 грн. 28 коп., коефіцієнт зносу склав 0,5422 (а.с.17-23, 24-32).

Відповідно до Рахунку № ІВР0009378 від 12.08.2021 року ТОВ «Інтерциклон» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Шкода», д.н.з. НОМЕР_3 , склала 38 863 грн. 37 коп., що є реальними збитками позивача (а.с. 14).

Оскільки вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу склала 32 401 грн. 56 коп., розмір франшизи за полісом - 2 500 грн. 00 коп., ПАТ «НАСК «Оранта» мало сплатити позивачу 29 901 грн. 56 коп., проте виплатило лише частину - 14 436 грн. 92 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 44087 від 02.09.2021 року (а.с. 14), відтак з ПАТ «НАСК «Оранта» має бути стягнута частина несплаченого позивачу страхового відшкодування в розмірі 15 464 грн. 64 коп. (32 401 грн. 56 коп. - 2 500 грн. 00 коп. (франшиза) - 14 436 грн. 92 коп. (частина виплаченого страхового відшкодування) = 15 464 грн. 64 коп., що вказує на обґрунтованість такої позовної вимоги.

Окрім цього, не відшкодовану частину вартості відновлювального ремонту позивач сплатив на рахунок СТО, що підтверджується платіжним дорученням № 511006 від 07.10.2021 року та Актом виконаних робіт (а.с. 15, 16), тим самим поніс витрати на відновлення порушеного права (реальні збитки) в сумі 38 863 грн. 37 коп. Відтак, з роботодавця винуватця ДТП ОСОБА_2 ПрАТ «Агрофірма «Росток» у відповідності до ч.1 ст. 1172 ЦК України має бути стягнуто 8 961 грн. 72 коп. - як різниця між вартістю відновлювального ремонту вказаного автомобіля 38 863 грн. 37 коп. і розміром належного страхового відшкодування (29 901 грн. 56 коп.), що складає 8 961 грн. 72 коп. (38 863 грн. 37 коп. - 29 901 грн. 56 коп. = 8 961 грн. 72 коп.), що також вказує на обґрунтованість й цієї вимоги, тобто уцілому позову.

Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону, статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пунктів1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, дає підстави дійти висновків про те, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку (автотоварознавча експертиза).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

У відповідності до п.36.4 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані у даному випадку збитки, згідно з положеннями Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Так, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд встановив, що позивач документально підтвердив розмір і оплату проведеного ремонту автомобіля, вартість якого визначена виконавцем робіт (ТОВ «Інтерциклон») (а.с. 15, 16).

Таким чином, у страховика у зв`язку з настанням страхового випадку виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і в межах суми фактичних затрат, право на вимогу якої могло перейти до позивача у зв`язку з понесенням витрат на оплату ремонту автомобіля, але виходячи з вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнта зносу деталей, ПДВ та з вирахуванням франшизи.

Аналогічна позиція зазначена у Постанові КГС у складі Верховного Суду від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст. 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розмір збитків, відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Положенням ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст. 1172 ЦК України).

За таких правових підстав та встановлених правовідносин позов уцілому є обгрунтованим й підлягає задоволенню, обставини, що спростовуєть позовні вимоги судом не встанволені.

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу та розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язання по відшкодуванню матеріальних збитків, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами, наданими позивачем по справі, адже право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, й понесений позивачем судовий збір 908 грн. 00 коп. та 2 000 грн. 00 коп. витрат на проведення експертного дослідження завданих збитківпокласти на відповідачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встанволено, що вимоги позивачем пред`явлені до двох відповідачів, загальних розмір судових витрат склав 2 908 грн. 00 коп. (908 грн. 00 коп. + 2 000 грн. 00 коп.), ціна позову - 24 426 грн. 45 коп., частка майновї відповідальності відповідача ПАТ НАСК «Оранта» - 63, 31%, ПП «Агрофірма Росток» - 46, 69% згідно розміру задоволених позовних вимог (100%), що у грошовому еквіваленті понесених позивачем судових витрат 2 908 грн. 00 коп. (судовий збір 908 грн. 00 коп. та 2 000 грн. 00 коп. витрат на проведення експертного дослідження завданих збитків) для кожного відповідача складає: ПАТ НАСК «Оранта» - 1 841 грн. 05 коп., ПП «Агрофірма Росток» - 1 066 грн. 94 коп.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 22, 1192, 1194, ч.1 ст. 1172 ЦК України, ст.ст. 22, 29, 36, 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням постанови Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», Приватного підприємства «Агрофірма «Росток» про стягнення частини страхового відшкодування та відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», код ЄДРПОУ - 00034186, на користь ОСОБА_1 15 464 грн. 64 коп. - частину несплаченого страхового відшкодування, 1 841 грн. 05 коп. - судового збору та витрат на проведення експертного дослідження завданих збитків, а всього - 17 305 (сімнадцять тисяч триста п`ять) грн. 69 (шістдесят дев`ять) коп.

Стягнути з Приватного підприємства «Агрофірма «Росток», код ЄДРПОУ - 32055223, на користь ОСОБА_1 8 961 грн. 81 коп. - матеріальних збитків, 1 066 грн. 94 коп. - судового збору та витрат на проведення експертного дослідження завданих збитків, а всього - 10 028 (десять тисяч двадцять вісм) грн. 75 (сімдесят п`ять) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: