ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 761/3582/22

провадження № 61-13808св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач: акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Фролової І. В. від 11 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Кулікової С. В.,

Олійника В. І., від 12 вересня 2023 року.

Зміст заявлених позовних вимог

1. У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

АТ «Ощадбанк»», філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час відсторонення.

2. Свої вимоги позивач мотивував тим, щовін працює на посаді охоронника сектора банківської безпеки та охорони № 11 відділу організації охорони та інженерно-технічного захисту управління банківської безпеки філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

3. Позивач вказував, що наказом начальника філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» № 3098 від 13 грудня 2021 року його було відсторонено від роботи до усунення причин, що зумовили відсторонення і отримання допуску до роботи, без збереження заробітної плати. Вказаний наказ був виданий на підставі статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року № 2153 (зі змінами), у зв`язку з відмовою надати медичний висновок про протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 або надати документ, що підтверджує здійснення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 відповідно до акта від 06 грудня 2021 року, складеного головним інженером безпеки сектора № 11 ОСОБА_4 .

4. Позивач вважає наказ № 3098 від 13 грудня 2021 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він суперечить приписам Конституції України, КЗпП України та Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

5. З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити: визнати незаконним та скасувати наказ начальника філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» № 3098 від 13 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 »; стягнути з

АТ «Ощадбанк» невиплачену заробітну плату за період відсторонення від роботи з 13 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року, а також стягнути з АТ «Ощадбанк» понесені судові витрати.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня

2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

7. Скасовано наказ начальника філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» за № 3098-к від 13 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи ОСОБА_3 ».

8. Стягнуто з АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаний з відстороненням від роботи з 13 грудня 2021 року до 28 лютого 2022 року, у розмірі 18 478, 46 грн.

9. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

10. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щозапобігання зараженню коронавірусом, не може розглядатись як легітимна мета за обставин цієї справи, оскільки обмеження позивача у праві заробляти собі на життя та на повагу до його приватного життя полягає у праві вибору не робити те, що не визнано обов`язковим для всіх жителів України за законом.

11. Відповідачем не спростовано той факт, що відсторонення відбулося за відсутності фактичних обставин, які мають бути встановлені та підтверджені відповідними доказами. Зокрема, окрім посилань про те, що позивачу роз`яснювався обов`язок зробити щеплення та наслідки у вигляді відсторонення від роботи у разі його нездійснення, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували відмову чи ухилення від проведення щеплення, оскільки відмова особи надати про себе інформацію, що містить лікарську таємницю, не є доказом, за яким можливо встановити відсутність чи ухилення від проведення щеплення.

12. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та дійшов висновку, що середня заробітна плата, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з 13 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року, складає 18 478, 46 грн.

13. Суд першої інстанції визначив, що філія - головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» не є належним відповідачем у цій справі, з огляду на те, що вона не наділена цивільною процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною у цьому цивільному процесі.

Основний зміст та мотиви постанови суду апеляційної інстанції

14. Постановою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Ощадбанк» залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року - без змін.

15. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог. Апеляційним судом враховано, що позивачу було надано замало часу для прийняття рішення щодо вакцинації (09 грудня 2021 року - попередження, 13 грудня 2021 року - відсторонення).

16. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що винесення відповідачем оскаржуваного наказу лише на підставі повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення, є порушенням вимог частин другої та шостої

статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини другої статті 27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Оскаржуваний наказ про відсторонення позивача від виконання роботи не містить відомостей про його медичний огляд та відібране у позивача лікарем відповідне письмове підтвердження. Умови праці, у яких позивач фактично працює, не дають підстав для висновку, що такі збільшують вірогідність зараження COVID-19, оскільки з дотриманням санітарно-епідеміологічні правил безпеки на роботу місці можливо уникнути загрозу зараження іншим людям.

Узагальнені доводи касаційної скарги

17. 22 вересня 2023 року АТ «Ощадбанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

18. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанції заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 та упостанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 рокуу справі № 683/2310/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки. Крім того зазначає, що судове рішення ухвалено судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

19. Заявник стверджує, що відповідачем було спростовано бездоказові доводи позивача. Згідно з копією акту від 06 грудня 2021 року, позивачу було запропоновано надати документ, що підтверджує здійснення ним обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, або медичний висновок про протипоказання до вакцинації, однак позивач відмовився надати такі відомості та документи. 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19. Водночас саме позивач не довів, що він може бути допущений до роботи, як особа, що виконала вимоги законодавства та пройшла профілактичне щеплення чи надала роботодавцю медичний висновок про наявність протипоказань. Заявник звертає увагу, що АТ «Ощадбанк» не є медичною установою, не має лікарів у штаті, не здійснює працівникам профілактичні щеплення, а тому на АТ «Ощадбанк» не може бути покладено обов`язок щодо відібрання в особи відповідного письмового підтвердження або складення акту, про які вказано у частині шостій

статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

20. Заявник наголошує на тому, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 та не заперечувався факт відмови від проведення профілактичних щеплень проти COVID-19, отже висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність відмови від проведення щеплення проти COVID-19є помилковим та таким, що не відповідає матеріалам справи.

21. Також особа, яка подала касаційну скаргу, наголошує, що відповідно до посадової інструкції ОСОБА_1 , виконуючи посадові обов`язки, останній щоденно безпосередньо взаємодіяв з працівниками сектора банківської безпеки та охорони, іншими працівниками банку, а також клієнтами банку.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22. Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 761/3582/22.

23. Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада2023 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У визначений судом строк відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. 18 липня 2016 року ОСОБА_1 було призначено на посаду інспектора сектора банківської безпеки та охорони № 11 відділу організації охорони та інженерно-технічного захисту управління банківської безпеки філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», що підтверджується копією наказу № 2357-к від 11 липня 2016 року.

25. Наказом № 4692-к від 20 листопада 2017 року позивача було переведено на посаду охоронника сектора банківської безпеки філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

26. Відповідно до довідки про доходи, яка видана ОСОБА_1 , останній працює в філії - головного управління по м. Києву та Київській області

АТ «Ощадбанк» з 18 липня 2016 року на посаді охоронника і його заробіток з січня 2021 року по 17 грудня 2021 року включно склав 114 330, 83 грн.

27. На підставі акту від 06 грудня 2021 року головний інженер безпеки сектора № 11 запропонував ОСОБА_1 надати документ, що підтверджує здійснення ним обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або медичний висновок про протипоказання до вакцинації. ОСОБА_1 , в свою чергу, відмовився надати дані про здійснення ним щеплення, і його повідомили про необхідність ознайомлення з наказом про відсторонення від роботи.

28. Згідно з попередженням від 09 грудня 2021 року, ОСОБА_1 було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19.

29. Відповідно до наказу № 3098-к від 13 грудня 2021 року ОСОБА_1 , охоронника сектора банківської безпеки та охорони № 11 відділу організації охорони та інженерно-технічного захисту управління банківської безпеки філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», з

13 грудня 2021 відсторонено від роботи до усунення причин, що зумовили таке відсторонення, і отримання допуску до роботи, без збереження заробітної плати.

30. На підставі наказу № 390-к від 28 лютого 2022 року ОСОБА_1 був допущений до роботи.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

31. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

32. Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

33. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

34. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

35. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

36. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

37. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

38. Цим вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають з наступних підстав.

Щодо відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, на підставі закону

39. Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

40. У Рішенні від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 у справі

№ 1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України, як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

41. Частиною першою статті 46 Кодексу законів про працю України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу

і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

42. Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Основи законодавства про охорону здоров`я України» (далі - Закон № 2801-XII) громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

43. Частиною шостою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» (далі - Закон № 1645-ІІІ) передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

44. Статтею 1 Закону № 1645-ІІІ визначено, що протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

45. Частиною першою статті 12 Закону № 1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

46. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт

(частина друга статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

47. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

48. У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя

статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

49. Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

50. Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (частина шоста

статті 12 Закону № 1645-ІІІ).

51. Згідно з Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

52. Накази МОЗ України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 зазначеного Положення).

53. Наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього Переліку увійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

54. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до якого включено АТ «Ощадбанк».

55. Працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, підлягали обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 (Наказ МОЗ України № 2393 від 01 листопада 2021 року).

56. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 доповнено постанову Кабінету Міністрів України № 1236 новим пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

- на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

57. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

58. Отже, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є достатньо чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника (пункт 11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21).

Щодо пропорційності втручання у право позивача на повагу до приватного життя, легітимну мету, що випливає зі змісту пункту 2 статті 8 Конвенції

59. Наказом МОЗ України від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом

від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.

60. 11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 ВООЗ офіційно визнала пандемію COVID-19.

61. Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Кабінет Міністрів України у межах усієї території України встановив карантин на період із 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).

62. Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня

2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції. У подальшому, з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 09 грудня 2020 року

№ 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405,

від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року

№ 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928,

від 23 грудня 2022 року № 1423 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу - до 30 квітня 2023 року). Наведені постанови встановлювали низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.

63. 24 грудня 2020 року МОЗ України видало наказ № 3018, яким затвердило «Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках». Дорожня карта передбачала, що імунізація населення безпечною та ефективною вакциною проти коронавірусної хвороби COVID-19 є найважливішим компонентом стратегії Уряду України в подоланні гострої фази пандемії коронавірусної хвороби COVID-19. Загальною метою здійснення масової вакцинації населення стало припинення поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні.

64. Поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні зумовлювало нагальну потребу вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка становила серйозну небезпеку, а саме: для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети (пункт 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21).

65. Критерії оцінки пропорційності втручання у право на приватне життя Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пункті 14.9 постанови

від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21. Зокрема, підлягають врахуванню такі обставини: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форма організації праці (дистанційна/ надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням».

66. Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

67. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

68. У справі, що переглядається, встановлено, що позивач працює на посаді охоронника сектора банківської безпеки філії - головного управління по

м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк».

69. Згідно з актом від 06 грудня 2021 року, головний інженер безпеки сектора № 11 запропонував ОСОБА_1 надати документ, що підтверджує здійснення ним обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або медичний висновок про протипоказання до вакцинації, однак ОСОБА_1 відмовився це зробити.

70. 09 грудня 2021 року ОСОБА_1 було попереджено про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19, а також наслідки ухилення від нього.

71. ОСОБА_1 не спростував того факту, що роботодавець повідомив його про необхідність щеплення від COVID-19, а також наслідки відмови від проходження вакцинації. Позивач фактично не погодився на щеплення від COVID-19, у зв`язку із чим роботодавцем було прийнято рішення про відсторонення позивача від виконання ним посадових обов'язків до усунення причин, що зумовили таке відсторонення.

72. Відповідних документів щодо протипоказань проведення обов`язкових профілактичних щеплень позивач роботодавцю не надав.

73. У відповідності до пункту 1.3 розділу 1 «Загальні положення» посадової інструкції ОСОБА_3 зоною відповідальності охоронника сектора банківської безпеки та охорони № 11 є приміщення філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», що знаходяться в Бородянському районі Київської області.

74. У розділу 2 «Завдання та обов`язки» вказаної посадової інструкції визначено, що під час несення служби охоронник (позивач), зокрема, зобов`язаний: забезпечувати громадський порядок та особисту безпеку працівників і клієнтів в межах установи банку; про всі надзвичайні події негайно інформувати керівників, яким підпорядкований; у разі необхідності організувати зустріч підрозділів ДСНС, надати їм допомогу; здійснювати пропускний та внутрішньо об`єктовий режим; сумлінно виконувати службові обов`язки, дотримуватися законів України, вимог посадової інструкції.

75. Ураховуючи характер виконуваних обов`язківохоронником сектора банківської безпеки філії - головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», які пов`язані з об`єктивною необхідністю контактувати з іншими працівниками банківської установи, безпосереднім керівництвом, відвідувачами (клієнтами) банку, здійсненням роботи у заритому приміщенні, позивач підлягав обов`язковому профілактичному щепленню проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Після попередження про необхідність проходження щеплення позивач ухилився від проходження вакцинації, відповідних документів щодо протипоказань від такого щеплення роботодавцю не надав, у зв`язку із чим відповідач (роботодавець) обґрунтовано з дотриманням приписів чинного законодавства відсторонив його від роботи з 13 грудня 2021 року до усунення причин, що спричинили відсторонення.

76. Виходячи зі змісту вказаних норм законодавства, а також характеру виконуваної позивачем роботи, що обумовлює службову необхідність у контактуванні з іншими працівниками, відвідувачами (клієнтами) банківської установи, що підвищувало ризик інфікування коронавірусом та/або сприяння його подальшому поширенню, АТ «Ощадбанк» правомірно було ухвалено рішення про відсторонення позивача від роботи. Питання щодо організації дистанційної або надомної роботи для позивача відповідач не вирішував, маючи необхідність у його безпосередній присутності на робочому місці у робочий час, враховуючи характер його посадових обов`язків.

77. Висновки суду апеляційної інстанції про те, що відповідачу було надано мало часу, для прийняття рішення щодо вакцинації зводяться до припущення. Окрім зазначеного позивач не був позбавлений можливості надати такі відомості і після відсторонення від роботи, однак таких дій не вчинив до моменту його допущення до роботи згідно з наказом роботодавця № 390-к

від 28 лютого 2022 року.

78. Необхідно зазначити, що право позивача на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивач ухилився від обов`язкового щеплення.

79. У спорі, що розглядається, індивідуальне право (інтерес) відмовитись від щеплення при збереженні обсягу права на працю протиставляється загальному праву (інтересу) інших працівників, клієнтів банку (членів суспільства), які провели щеплення з метою загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантується статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

80. З огляду на викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що за встановлених у справі обставин роботодавець правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення ОСОБА_3 від роботи.

81. Враховуючи, що за позивачем на період відсторонення зберіглося робоче місце, трудовий договір не припинений, з 28 лютого 2022 року його допущено до роботи, Верховний Суд не встановив порушення права позивача на працю, гарантованого статтею 43 Конституції України.

82. У цій справі позивачем не доведено, а судами не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у його приватне життя.

83. Оскільки заявлені позивачем підстави для скасування наказу про відсторонення від роботи не знайшли свого підтвердження, тому відсутні і правові підстави для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

84. Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 березня 2023 рокуу справі № 697/2349/21 (провадження

№ 61-6083св22), від 01 березня 2023 року у справі № 751/8696/21 (провадження № 61-7240св22), від 15 березня 2023 року у справі № 697/2359/21 (провадження № 61-5525св22), від 29 березня 2023 року у справі № 682/2645/21 (провадження № 61-4736св22), від 12 квітня 2023 року у справі № 621/4155/21 (провадження № 61-1505св23), від 12 квітня 2023 року у справі № 206/26/22 (провадження № 61-8378св22), від 26 квітня 2023 року у справі № 203/268/22 (провадження № 61-1662св23), від 09 серпня 2023 року у справі № 203/965/22 (провадження

№ 61-6389св23), 15 серпня 2023 року у справі № 203/216/22 (провадження

№ 61-5752св23), від 06 вересня 2023 року у справі № 317/4188/21 (провадження № 61-6560св23), 13 вересня 2023 року у справі № 133/51/22 (провадження

№ 61-9650св23), від 25 жовтня 2023 року у справі № 211/8418/21 (провадження № 61-6267св23).

85. Враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі

№ 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22), Верховний Суд погоджується із доводами касаційної скарги про те, що відсторонення позивача відбулося правомірно, у порядку, передбаченому законом, оскільки характер виконуваної позивачем роботи передбачає соціальні контакти на робочому місці у обмеженому просторі, а тому відсутність вакцинації у позивача проти COVID-19 підвищувала ризик захворюваності оточуючих небезпечною для життя і здоров`я хворобою.

86. Об`єктивно оцінюючи загрозу, яку потенційно може нести невакцинований працівник, Верховний Суд дійшов висновку, що таке індивідуальне обмеження як тимчасове відсторонення невакцинованого працівника відповідає загальновизнаному пріоритету захисту здоров`я суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України хвороби COVID-19.

87. Суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, дійшли помилкового висновку про те, що відсторонення позивача від роботи є незаконним.

88. Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

89. Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк».

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

2. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 11 квітня

2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року скасувати.

3. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час відсторонення - відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович