ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м.Суми

Справа №592/9198/22

Номер провадження 22-ц/816/603/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянув у порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2023 року у складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Смирнової О.Л., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 08 лютого 2014 року працювала в ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на різних посадах. Наказом №126-К від 01 червня 2022 року відповідача її було звільнено з роботи за згодою сторін (п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). Відповідачем при звільненні не була виплачена їй заборгованість по заробітній платі, в сумі 8494 грн 01 коп.

Посилаючись на те, що станом на час подання позову розрахунок з нею проведено не було, просила стягнути з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» 8494 грн 01 коп. невиплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

02 лютого 2023 року представником ОСОБА_1 адвокатом Смирновою О.Л. подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача 14994 грн 1 коп. невиплаченої заробітної плати та 40215 грн 78 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 14994 грн 01 коп.

Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 червня 2022 року по 30 січня 2023 року у сумі 40215 грн 78 коп. з послідуючим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів.

Стягнуто з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп.

Будучи незгодним із судовим рішення в частині присуджених до стягнення сум боргу з виплати заробітної плати 9239 грн 31 коп. та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судове засідання у справі було призначено на 10 лютого 2023 року на 09 год. 00 хв., у зв`язку з оголошенням з 08 год. 30 хв. по Сумській області повітряної тривоги, представника відповідача не було допущено в приміщення суду. Проте, зі змісту судового рішення вбачається, що представник позивача була присутня під час розгляду справи, про проведення якого відповідача не було повідомлено.

Зазначає, що заява про уточнення позовних вимог та відповідь на відзив представника позивача були отримані відповідачем лише 17 лютого 2023 року, тому підприємство було позбавлено можливості подати свої заперечення.

Наголошує на тому, що судом першої інстанції не була надана належна оцінка зібраним по справі доказам, зокрема, довідці про розмір нарахованої та не виплаченої заборгованості по заробітній платі, з якої вбачається, що станом а дату звільнення сума боргу становила 5754 грн 70 коп., та табелям обліку робочого часу, якими підтверджується, що позивач не працювала ні в травні, ні в червні 2022 року. Натомість, факт роботи позивача в травні та червні 2022 року судом вставлено виключно на підстав пояснень представника позивача. Розмір заборгованості по заробітній платі позивачем визначено на власний розсуд, без підтвердження на доказах.

Крім того, посилається і на те, що позивач від початку військової агресії РФ на роботу не виходила, в день звільнення вона не працювала, вимоги про проведення з нею розрахунку вона не пред`являла, а тому у відповідності до положень ст. 116 КЗпП України відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Смирновою О.Л. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність доводів відповідача, просить їх залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, ОСОБА_1 з 08 грудня 2014 року працювала в ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» (а.с. 6-7).

Наказом директора ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 24 лютого 2022 року встановлено початок простою в ДП з 24 лютого 2022 року до стабілізації ситуації в м. Суми та відповідних рішень органів державної влади або відповідного наказу по підприємству (а.с. 32).

24 березня 2022 року директором ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» видано наказ «Про організацію трудових відносин в ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» в умовах воєнного стану», за яким призупинено дію трудових договорів з 24 березня 2022 року без припинення трудових відносин з працівниками ДП. Строк дії цього наказу визначено на період воєнного стану та втрачає чинність з моменту припинення або скасування воєнного стану (а.с. 33).

Відповідно до довідки, виданої ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» 16 травня 2022 року, в період з 24 березня 2022 року і до дати видачі цієї довідки, трудовий договір з ОСОБА_1 було призупинено (а.с. 10).

Наказом заступника директора з персоналу та загальних питань ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» від 01 червня 2022 року за №126-К, ОСОБА_1 , комірника управління продажу звільнено з ДП 01 червня 2022 року за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8).

Згідно розрахункового листа за березень 2022 року виданої ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» ОСОБА_1 , борг підприємства на кінець місяця становив 8494 грн 01 коп. (а.с. 11).

З наданих ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» довідок слідує, що заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 та розрахункових за винятком утриманих ПДФО та військового збору становить 5754 грн 70 коп. Середньоденна заробітна плата позивача на час звільнення становила 235 игрн 18 коп. (а.с. 30, 31).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції визнав доведеним на доказах існування на день звільнення позивача заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 149994 грн 01 коп., що не виплачено і на час ухвалення судового рішення, а тому вважав, що є підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з вимогами статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції щодо підтвердження на доказах існування на день звільнення позивача заборгованості по заробітній платі позивача в сумі 14994 грн 01 коп.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що розмір боргу по заробітній платі позивача на кінець березня 2022 року становив 8494 грн 01 коп. Починаючи з 24 березня 2022 року дію трудового договору з позивачем було призупинено, що виключало нарахування заробітної плати позивача.

Ствердження представника позивача у заяві про уточнення позовних вимог, поданої до суду 02 лютого 2023 року про виконання нею трудових обов`язків в травні 2022 року та в день звільнення, колегія суддів вважає непереконливими, адже звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що вона вийшла з відпустки по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та фактично працювала до 24 лютого 2022 року.

З долученої до позовної заяви довідки ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» вбачається, що станом на 16 травня 2022 року дія трудового договору з позивачем була призупинена.

У табелі обліку використання робочого часу за травень та червень 2022 року щодо ОСОБА_1 проставлено відмітку «нз» (а.с. 40-41).

Таким чином, враховуючи те, що зібраними по справі доказами беззаперечно встановлено, в травні 2022 року та в день звільнення - 01 червня 2022 року позивач не працювала, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заробітної плати за вказаний період.

Наданий позивачем розрахунковий лист за березень 2022 року, на переконання колегії суддів, не є належним доказом існування станом на дату звільнення 01 червня 2022 року, заборгованості по заробітній платі, що дорівнювало боргу підприємства на кінець березня 2022 року.

Натомість, відповідачем було надано довідку, за підписом головного бухгалтера ДП від 19 січня 2023 року, з якої вбачається, що борг по заробітній платі ОСОБА_1 на момент видачі довідки становить 5754 грн 70 коп. (а.с. 30). Підстав недовіряти цьому доказу колегія суддів не вбачає.

Щодо вирішення судом першої інстанції позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтею 116 КЗпП України ( в редакції, що діяла станом на дату звільнення позивача) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, роботодавець повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ч. 1ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже, строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обмежується трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Ураховуючи зазначені положення законодавства України, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18).

Судом першої інстанції встановлено та не спростовується сторонами, що станом на час ухвалення оскарженого судового рішення, заборгованості по заробітній платі позивачу ДП не була погашена.

Відповідачем не було надано доказів на підтвердження відсутності вини у порушенні права позивача на отримання заробітної плати та в не проведенні повного розрахунку в день її звільненні. Та обставина, що позивач в день звільнення не працювала, не виключає вину ДП у вчиненні такого порушення, так як відповідачем не обґрунтовано, яким чином ця обставина перешкоджала проведенню повного розрахунку з позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що є підстави для покладення на відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України, проте, колегія суддів не може погодитися з визначеним судом періодом за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та з присудженим до стягнення розміром цього нарахування.

Зокрема, судом першої інстанції не були застосовані норми ст. 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-ІХ, що набрала чинності 19 липня 2022 року, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Також, судом першої інстанції не було взято до уваги те, що звертаючись до суду з позовом, позивачем наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки при звільненні виходячи з того, що вона працювала позмінно (2 дні через 2 дні).

За таких обставин, беручи до уваги встановлений розмір середньоденної заробітної плати позивача 235 грн 18 коп., у межах шести місяців невиконання відповідачем зобов`язань, а саме з 02 червня 2022 року по 02 грудня 2020 року, розмір середнього заробітку становить 21636 грн 56 коп. (92 робочі дні * 235 грн 18 коп.).

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, а також те, що в наслідок бойових дій підприємство зазнало пошкоджень та не відновило повністю свою діяльність, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України до 6000 грн 00 коп.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення права доступу відповідача до суду.

Так, заявник у апеляційній скарзі зазначає, що 10 лютого 2023 року о 08 год. 30 хв. у м. Суми було оголошено «повітряну тривогу» і на час початку судового засідання у цій справі (09 год 00 хв) вона тривала, відтак у призначений час працівники охорони суду не допускали представника ДП до приміщення суду.

Оцінюючи доводи заявника колегія суддів враховує, що указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

З початку повномасштабної військової агресії населені пункти України систематично зазнають ракетних ударів, а в прифронтових містах і селах - бомбардувань, артилерійських та мінометних обстрілів.

Оповіщення про загрозу або виникнення таких надзвичайних ситуацій здійснюється через системи оповіщення різних рівнів, електронні комунікаційні мережі загального користування тощо, відповідно до статті 30 Кодексу цивільного захисту України, Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та організації зв`язку у сфері цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року № 733, зокрема шляхом уривчастого звукового попереджувального сигналу «Увага всім» та трансляції відповідного повідомлення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації (далі - сигнал «повітряна тривога»).

Чинним законодавством України у сфері цивільного захисту передбачений чіткий алгоритм поведінки громадян та відповідні повноваження органів державної влади, місцевого самоврядування, керівників підприємств і організацій усіх форм власності у випадку виникнення надзвичайної ситуації. Шляхом відповідних оповіщень (сигналів і повідомлень) органи управління цивільного захисту доводять до мешканців населених пунктів інформацію про загрозу та виникнення надзвичайних ситуацій, повітряної тривоги, аварій, катастроф, епідемій, пожеж тощо. Після отримання таких оповіщень громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій та правил цивільного захисту. Зокрема, припинити роботу та вжити необхідних заходів безпеки (рішення Ради суддів України від 05 серпня 2022 року № 23).

Відповідно до наведених норм судами запроваджено локальні заходи (план, порядок дій, розпорядження) щодо інформування про сигнал «повітряна тривога» та реагування задля збереження життя і здоров`я суддів, працівників апарату та відвідувачів суду, зокрема для їх негайного переходу до укриття.

Ураховуючи наведене, при вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок судового засідання оголошено сигнал «повітряна тривога» суд має керуватися пріоритетом збереження життя і здоров`я людини, а обов`язком суду є сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, зокрема на участь у судовому розгляді, та виходити з того, що відсутній учасник справи не з`явився в судове засідання з об`єктивних і поважних причин, за відсутності клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» у певному регіоні необхідно вважати загальновідомими, тобто такими що не потребують доказування, а неявка у судове засідання учасників справи може бути спричинена такою надзвичайною ситуацією, яка об`єктивно унеможливлює завчасне подання клопотання про відкладення розгляду справи з цих причин.

Отже, недопущення представника відповідача у судове засідання 10 лютого 2023 року у зв`язку з повітряною тривогою обмежує право доступу до суду.

За таких обставин, незважаючи на належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, водночас ураховуючи наявність у сторін об`єктивних і поважних причин з яких вони не змогли з`явитися до суду, так само, як і подати клопотання про відкладення судового розгляду з цих причин, тому за надзвичайної ситуації колегія суддів погоджується з наведеними доводами ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» про те, що розглядаючи справу №592/9198/22 у судовому засіданні 10 лютого 2022 року під час повітряної тривоги суд першої інстанції мав вирішити питання про відкладення розгляду справи, застосувавши відповідні процесуальні норми крізь призму загальних засад цивільного судочинства, дотримання гарантій прав особи на участь у розгляді її справи, а також обов`язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав.

Зважаючи на неналежне виконання судом першої інстанції обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду, на підставі п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 5754 грн 70 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в 6000 грн 00 коп., з послідуючим відрахуванням з цих сум податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення позовної заяви та вимог апеляційної скарги, а також те, що ухвалою апеляційного суду від 27 березня 2023 року відповідачу відстрочено сплату судового збору за апеляційне оскарження рішення суду, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з ДП «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави належить стягнути: за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 211 грн 29 коп.; за розгляд апеляційний перегляд рішення суду пропорційно до частки вимог апеляційної скарги в задоволенні яких відповідачу відмовлено, що становить 161 грн 78 коп.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 5754 гривні 70 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6000 гривень 00 копійок, з послідуючим відрахуванням з цих сум податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Завод обважнених бурильних та ведучих труб» на користь держави судовий збір у розмірі 211 гривень 29 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції та 161 гривню 78 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко