Справа № 587/2108/22
02 березня 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Губарь Ю.В., представника позивача -адвоката Яковенка Є.М., представника відповідача адвоката Вдовіченка О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей,
Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона та ОСОБА_2 є батьками трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка зазначала, що діти знаходяться на її повному утриманні, вона займається їх вихованням, лікуванням, несе особисту відповідальність за виховання та піклування дітей, створення для них належних умов проживання, збереження фізичного та психологічного здоров*я, духовного та інтелектуального розвитку. Відповідач кошті на утримання дітей у достатньому обсязі не надає, тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей по 5 000 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі.
Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково. Відповідач пояснив суду, що згоден сплачувати аліменти на утримання дітей по 1 416, 5 грн на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття, тобто 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на даний час становить 2833 гривні.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, зясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 11,12, 13).
Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.
Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Таким чином, вимоги позивачки є такими, що ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.
Посилання відповідача на те, що він піклується про дітей, на утримання яких надає необхідні кошти, не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Позивачка в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем вони припинили сімейні стосунки і розірвали шлюб. Коштів, які надає відповідач на утримання дітей, недостатньо і вона просить стягнути кошти в судовому порядку.
Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували позицію позивачки.
Посилання відповідача на ту обставину, що він надає кошти на утримання дітей ( перераховує гроші на картку дитини, купує продукти харчування, сплачує шкільні витрати ) також не може бути підставою для відмови у стягненні аліментів, оскільки утримання дітей є обов`язком батьків і розмір коштів та вид матеріальної допомоги на утримання дітей не обмежений ні законом, ні судовим рішенням, батьки можуть надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, яка може бути значно вищою, ніж встановлена законом або визначена судовим рішенням.
Визначаючи розмір аліментів, суд також враховує і пояснення самого відповідача, який пояснив в судовому засіданні, що він до звернення позивачки до суду з позовом про стягнення аліментів в добровільному порядку надавав кошти та витрачав на утримання дітей в розмірі від 3 до 7 тисяч гривень на місяць.
Таким чином, вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 3 000 гривень кожну дитину.
На час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини і на час розгляду справи в суді позивачкою не надано достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в більшому розмірі, а саме по 5 000 гривень на кожну дитину щомісячно.
Сам відповідач у відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги визнає частково, згоден на сплату аліментів в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, тобто в мінімальному розмірі, встановленому законом. В подальшому підтримав позицію викладену у відзиві.
08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Посилання позивачки на те, що відповідач має дохід 1 000 000 гривень на рік не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та належних доказів отримання вказаної суми доходу позивачем надано не було, відповідач категорично заперечує розмір отримуваних доходів, пояснюючи, що хоча він і є фізичною особою підприємцем, напрямок його підприємницької діяльності будівництво та ремонт, однак у зв`язку з війною його доходи впали.
Позивачка також надала суду копії розрахунків, які, на її думку, підтверджують, що відповідача веде господарську діялність, від якої отримує певні кошти і має можливість надавати кошти на уторимання дітей.
Отже, беручи до уваги матеріальне становище відповідача, з огляду на те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, суд вважає позов обґрунтованим, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі по 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджає сплаті аліментів у встановленому розмірі, а тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 3 000 гривень на кожну дитину, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, відмовивши в іншій частині позову за безпідставністю позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 89, 263 - 265 ЦПК України, ст.180,182 та 184 СК України, суд
Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , іпн НОМЕР_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі по 3 000 ( три тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону,починаючи стягнення з 13 грудня 2022 року і до повноліття дітей.
В іншій частині позовних вимог відмовити за їх необґрунтованістю.
Допустити рішення суду до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 в доход держави 992 гривні 40 копійок судового збору.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко