Справа № 950/1425/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року м.Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В. за участю секретаря - Гладкової С.В., представника позивача - Гакаля Р.В., представника відповідачки - Васильця С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2022 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до Лебединського районного суду Сумської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 14516 грн. 96 коп. за кредитним договором № без номеру від 24 червня 2010 року, що був укладений за життя із ОСОБА_2 .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов укладеного Договору ОСОБА_2 24.06.2010 року отримав кредит у розмірі 15000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Станом на день смерті останнього кредитні кошти не повернуті, та існує заборгованість за Договором у розмірі 14516 гривня 96 копійки, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 14516 грн. 96 коп.

Спадкоємцем щодо майна померлого є відповідачка по справі - ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, на підставі ст. 1219, 1268, 1269, 1281, 1282 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) остання зобов`язана задовольнити вимоги кредитора. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір в розмірі 2481 грн 00 коп.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідачки заперечує проти позорву в повному обсязі, мотивує це тим, що позивачем не надано доказів підписання ОСОБА_2 договору про надання банківських послуг №б/н від 24 червня 2010р., і, відповідно не надано доказів існування такого кредитного договору, укладеного між ним і Відповідачем. Зазначає, що Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять підпису ОСОБА_2 , як позичальника, а тому вони не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів Відповідач, підписуючи заяву позичальника, Позивачем також надано не було.

Безпосередньо дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

24 червня 2010 року ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг підписав анкету - заяву б/н (а.с. 31). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та паспорт споживчого кредиту.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник - ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , що видане 16 листопада 2020 року Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 3512 (а.с. 63).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість станом на дату смерті ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором № б/н від 24.06.2010 року становить 14516,96 грн. (а.с. 15).

З копії спадкової справи встановлено, що після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що був зареєстрований - АДРЕСА_1 , на підставі претензії АТ "ПРИВАТБАНК" від 26.07.2021 вихідний № SAMDN50ОТС003379878 отриману 18/08/2021 за вхідним 249/01-16 заведено спадкову справу № 158/2021 від 27.04.2021 року. Спадкоємицею майна померлого є його сестра ОСОБА_1 , яка оформила спадкові права та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно (а.с.103,104,105).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ст.1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

В той же час Позивачем не надано доказів підписання ОСОБА_2 договору про надання банківських послуг №б/н від 24 червня 2010р., і Позивачем не надано доказів існування такого кредитного договору, укладеного між ним і Відповідачем, зокрема до суду не надійшли витребовувані ухвалою суду оригінал доданої до позовної заяви від 4 березня 2022 року на підставі якої порушено провадження у справі № 950/1425/22 Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку за підписом ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України).

Ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.1ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх , крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на Умови та Правила надання банківських послуг а також Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Надані Позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла Відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. (провадження № 6-16цс15) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 і не спростовано Позивачем при розгляді вказаної справи.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019. у справі №342/180/17 витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 травня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між Позивачем та Відповідачем кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису Відповідача; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів Відповідач, як позичальник, підписуючи заяву.

Згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України).

Ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.1ст.633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх , крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на Умови та Правила надання банківських послуг а також Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Надані Позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла Відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015р. (провадження № 6-16цс15) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019р. у справі №342/180/17 і не спростовано Позивачем при розгляді вказаної справи.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019. у справі №342/180/17 витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 24.06.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Більше того, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019р. у справі за №342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Виходячи з правового аналізу вказаних норм, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між Позивачем та Відповідачем кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису Відповідача; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів Відповідач, як позичальник, підписуючи заяву.

А згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Відповідно до положень ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуван-ням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

П.9, 11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Аналіз положень зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу, тобто фізичній особі, на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 20 березня 2018р. у справі №711/871/17 положення Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджуються лише на відносини між банками та ФОП.

Враховуючи, що Позивачем надавалися кошти (про що він сам зазначає, але при цьому не надає доказів надання Відповідачеві таких коштів) Відповідачеві саме як фізичній особі, які остання могла використовувати для на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника чи зняти готівкових кошти, то на такі відносини між Позивачем та Відповідачем розповсюджуються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Закон про бухгалтерський облік).

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003р. №254, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі - Положення 254).

Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції (абзац другий пункту 4.10. Положення 254).

Інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (пункт 5.1 Положення 254).

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях, зокрема, такі регістри як особові рахунки та виписки з них (згідно із абзацом першим пункту 5.3. Положення 254).

Враховуючи вищезазначене, виписка по рахунку не є первинним документом. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018р. у справі №733/608/16-ц.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленостей сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_2 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. В поданому позивачем Розрахунку заборгованості зазначено, що він проведений з розрахунку 30%, або 34,8% або 43,2% (в різні періоди). В той же час в обґрунтування заявлений позовних вимог позивач надає Довідку про умови кредитування, якою встановлюється базова % ставки в місяць за користування кредитними коштами «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» - 3,0%, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» - 2,5%, 2,9% або 3,6% у різні періоди, «Універсальна CONTRACT» - 1,7%, «Універсальна GOLD» - 2,5%, 2,3%, 2,7% або 3,5% (у різні періоди).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що ОСОБА_2 був обізнаний та погодився зі зміною відсоткової ставки за користування кредитом, що в свою чергу свідчить про зміну відсоткової ставки Банком в односторонньому порядку.

При цьому, як зазначалося вище позивач не надав належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 був ознайомлений з такими Тарифами, про що свідчить відсутність в матеріалах справи копії таких Тарифів, які б містили його підпис.

Наданий позивачем роздрукований розрахунок заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення ОСОБА_2 умов кредитного договору №б/н від 24 червня 2010р. та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19.

Ознайомившись з наданими позивачем розрахунками заборгованості Відповідача, судом встановлено, що в ньому містяться ряд списань коштів, здійснення яких не обумовлено між позивачем та ОСОБА_2 , на загальну суму 24 063,55грн., а саме: списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну суму 23725,19грн., в т.ч.: 30 вересня 2010р. - 139,95 грн.; 31 жовтня 2010р. - 120,64 грн.; 30 листопада 2010р. - 133,97 грн.; 31 грудня 2010р. - 120,50 грн.; 31 січня 2011р. - 111,92 грн.; 28 лютого 2011р. - 82,38 грн.; 31 березня 2011р. - 79,59 грн.; 30 квітня 2011р. - 71,62 грн.; 31 травня 2011р. - 74,64 грн.; 30 червня 2011р. - 64,34 грн.; 31 липня 2011р. - 46,23 грн.; 31 серпня 2011р. - 41,48 грн.; 30 вересня 2011р. - 29,44 грн.; 31 жовтня 2011р. - 22,78 грн.; 30 листопада 2011р. - 2,16 грн.; 01 грудня 2015р. - 421,99 грн.; 1 січня 2016р. - 269,85 грн.; 01 лютого 2016р. - 289,66 грн.; 01 березня 2016р. - 280,33 грн.; 01 квітня 2016р. - 359,35 грн.; 01 травня 2016р. - 326,91 грн.; 01 червня 2016р. - 352,71 грн.; 01 липня 2016р. - 328,03 грн.; 01 серпня 2016р. - 343,16 грн.; 01 вересня 2016р. - 336,54 грн.; 01 жовтня 2016р. - 315,34 грн.; 01 листопада 2016р. - 296,03 грн.; 01 грудня 2016р. - 424,80 грн; 01 січня 2017р. - 618,71 грн.; 01 лютого 2017р. - 363,19 грн.; 01 березня 2017р. - 319,47 грн., 01 квітня 2017р. - 367,28 грн.; 01 травня 2017р. - 336,68 грн.; 01 червня 2017р. - 360,45 грн.; 01 липня 2017р. - 355,55 грн.; 01 серпня 2017 р. - 391,55 грн.; 01 вересня 2017 р. - 429,65 грн.; 01 жовтня 2017р. - 423,29 грн.; 01 листопада 2017р. - 491,46 грн.; 01 грудня 2017р. - 454,53 грн.; 01 січня 2018р. - 506,27 грн.; 01 лютого 2018р. - 482,86 грн.; 01 березня 2018р. - 437,52 грн.; 01 квітня 2018р. - 474,26 грн.; 01 травня 2018р. - 455,97 грн.; 01 червня 2018р. - 473,20 грн.; 01 липня 2018р. - 351,30 грн.; 01 серпня 2018р. - 467,09 грн.; 01 вересня 2018р. - 358,59 грн.; 01 жовтня 2018р. - 338,47 грн.; 01 листопада 2018р. - 339,17 грн.; 01 грудня 2018р. - 325,82 грн.; 01 січня 2019р. - 530,07 грн.; 01 лютого 2019р. - 337,24 грн.; 01 березня 2019р. - 243,36 грн.; 01 квітня 2019р. - 222,46 грн.; 01 вересня 2019р. - 302,73 грн.; 01 листопада 2019р. - 705,94 грн.; 01 грудня 2019р. - 241,13 грн.; 01 січня 2020р. - 352,24 грн.; 01 лютого 2020р. - 356,93 грн.; 01 березня 2020р. - 346,44 грн.; 01 квітня 2020р. - 432,71 грн.; 01 травня 2020р. - 447,30 грн.; 01 червня 2020р. - 532,82 грн.; 01 липня 2020р. - 518,02 грн.; 1 серпня 2020р. - 535,37 грн.; 01 вересня 2020р. - 531,89 грн.; 01 жовтня 2020р. - 511,88 грн.; 01 листопада 2020р. - 525,67 грн.; 01 грудня 2020р. - 504,40 грн.; 01 січня 2021р. - 137,92 грн.

штраф за прострочення кредитом на загальну суму 138,15грн., в т.ч.: 01 вересня 2010р. - 58,15 грн.; 30 червня 2011р. - 30,00 грн.; 01 квітня 2016р. - 50,00 грн.

відсотки за простроченим кредитом на загальну суму 0,21, в т.ч.: 30 червня 2011р. - 0,21 грн.

пеня за простроченим кредитом на суму понад 100грн. загальну суму 2000грн., в т.ч.: 01 листопада 2016р. - 50,00 грн.; 01 грудня 2016р. 50,00 грн.; 01 листопада 2017р. 50,00 грн.; 01 грудня 2018р. 50,00 грн.

З урахуванням того, що у розрахунках суми заборгованості, наданих позивачем міститься ряд платежів, які не передбачені умовами укладеного Кредитного договору, ніяким чином не обґрунтовані, нами проведено самостійний Розрахунок, який надається нами до даного Відзиву.

Як вбачається з даного Розрахунку за період з 24 червня 2010р. по 08 лютого 2022р. (дату станом на яку позивачем визначено заборгованість у поданій позовній заяві) ОСОБА_2 отримано від позивача грошові кошти на загальну суму 221964,03грн., а сплачено за цей час 234830,34грн., тобто сплачено на 12 866,31грн. більше, ніж отримано.

У відповідності зі ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час як вбачається з доводів, викладених у даному Відзиві, позивачем не доведено факту укладення договору між ним та ОСОБА_2 , погодження умов щодо суми, строку надання кредиту, розміру та порядку нарахування процентів, які мають сплачуватися за користування кредитними коштами, розміру штрафних санкцій, які можуть бути застосовані за порушення умов договору, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

щодо посилання Відповідача на постанову ВП ВСУ №342/180/17-ц від 03 липня 2019р.:

Як зазначає сам Позивач у поданій ним Відповіді на відзив: «Розглядаючи справу №342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Таким чином, при розгляді судової справи №342/180/17 Верховним Судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника.».

Як вбачається з матеріалів справи, щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , надана безпосередньо Позивачем Заява №б/н від 24 червня 2010р. не містить відомостей, як того вимагала ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) про: 1) суму кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуван-ням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дату видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річну відсоткову ставку за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Надані безпосередньо Позивачем Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять підпису Відповідача, як позичальника, а тому вони не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Будь-яких доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів Відповідач, підписуючи заяву позичальника, Позивачем також надано не було.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №755/10947/17 у своїй постанові від 30 січня 2019р. зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Не можна застосовувати аналогічні висновки Верховного Суду України, викладені в його рішеннях, ухвалених за результатами розгляду інших судових справ, незалежно від того, чи перераховані у відповідній постанові Великої Палати всі рішення ВСУ, в яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата.

А відтак посилання Позивача у Відзиві на позовну заяву на постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019р. у справі №356/1635/16-ц, від 28 березня 2019р. у справі №428/2873/17, від 06 лютого 2018р. у справі №755/2720/16-ц, від 17 квітня 2019р. у справі №666/388/16-ц є необґрунтованим, оскільки це не є постанови Великої Палати Верховного Суду і прийняті вони до прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанови від 03 липня 2019. у справі №342/180/17.

Як зазначалося вище згідно ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Ч.2 ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ст.1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Як зазначалося вище Позивачем не надано доказів підписання ОСОБА_2 . Договору про надання банківських послуг №б/н від 24 червня 2010р., не надано доказів підписання ним Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а відповідно їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами а також відсутні підстави стверджувати про погодження сторонами розміру процентної ставки за користування кредитом та зміну його розміру (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019. у справі №342/180/17).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту укладення договору між ним та ОСОБА_2 , погодження умов щодо суми, строку надання кредиту, розміру та порядку нарахування процентів, які мають сплачуватися за користування кредитними коштами, розміру штрафних санкцій, які можуть бути застосовані за порушення умов договору, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог, тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки, суд відмовив у задоволенні позову, тому у відповідності до пункту другого частини другої статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 4, 12-13,19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 14516,96 грн. за кредитним договором № б/н від 24.06.2010 року, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області.

Повний зміст рішення виготовлений 24.01.2023 .

Суддя Роман БАКЛАНОВ