КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 2-444/12 Головуючий у суді першої інстанції - Янченко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про поділ майна, набутого під час шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення у справі № 2-444/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, набутого під час шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2014 року, у справі № 2-444/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, набутого під час шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя було, серед іншого, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частину виконаних боргових зобов`язань перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 429 539 грн.

Заявник вказував, що для виконання вказаного рішення суду, що набрало законної сили, 09 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання до 16 липня 2015 року.

Також ОСОБА_3 зазначав, що 21 жовтня 2014 року ним, як стягувачем за виконавчим документом, було подано вказаний виконавчий лист для примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції головного управління юстиції у Київській області, що підтверджується відміткою на цьому виконавчому листі.

Наразі ОСОБА_3 стало відомо з листа Ірпінського відділу державної виконавчої служби в Бучанському районі Київської області №6324 від 15 березня 2023 року, що згаданий виконавчий документ з невідомих причин взагалі не перебуває на примусовому виконанні.

Така ситуація, на думку ОСОБА_3 , вказує на те, що виконавчий лист, виданий 09 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 2-444/12, за яким він є стягувачем, було втрачено.

Заявник вказував, що він, як стягувач, звернувся до органу примусового виконання з виконавчим листом у належні строки та добросовісно розраховував на його виконання, проте вказаний виконавчий документ було втрачено за невідомих для стягувача причин і не з його вини. Таким чином, існують всі підстави як для видачі стягувачу його дублікату, так і для поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2023 року задоволено заяву ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення до виконання.

Поновлено ОСОБА_3 пропущений строк для пред`явлення до виконання дублікату виконавчого листа, виданого 09 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 2-444/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про поділ майна, набутого під час шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частини виконаних боргових зобов`язань перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 429 539,00 грн.

Видано дублікат виконавчого листа, виданого 09 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі № 2-444/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна, набутого під час шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частини виконаних боргових зобов`язань перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 429 539 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що ОСОБА_3 з 2014 року був обізнаний про подання ним виконавчого документу на виконання до відділу ДВС, тобто мав добросовісно користуючись своїми правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року, так і в редакції від 02 червня 2016 року, цікавитися станом виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа по своїй справі та вживати відповідні дії направленні на примусове виконання вказаного рішення суду..

Апелянт вважає, що так само ОСОБА_3 не був обмежений тим, щоб знати про стан виконавчого провадження та його завершення шляхом самостійного отримання інформації з АСВП (автоматизованої системи виконавчих проваджень), доступ до якої для сторін виконавчого провадження був та є вільним в будь-який час. Більш того, стягувач самостійного мав можливість отримувати інформацію з АСВП.

Таким чином, ОСОБА_3 , після подання ним виконавчого документу на виконання до відділу ДВС, міг без будь-яких обмежень ще в тому ж 2014 році та без направлення заяви до державного виконавця, самостійно, шляхом ознайомлення з інформацією в АСВП дізнатись про прийняті державним виконавцем рішення. Однак не виявляв до цього жодного інтересу з 21 жовтня 2014 року по березень 2023 року.

Апелянт зазначає, що будь-яких доказів того, що в період часу із жовтня 2014 по березень 2023 рік заявник був позбавлений звернутися до органу ДВС із запитом про хід виконавчого провадження до суду не надано.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що заявником не надано жодних доказів, які свідчили б саме про втрату виконавчого листа та які б вказували на наявність поважних причин для поновлення строку для пред`явлення такого виконавчого листа до виконання. Крім того, не надано доказів втрати виконавчого листа органом ДВС, а доводи ОСОБА_4 щодо того, що рішення суду залишається не виконаним не можуть бути поважною причиною для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та призводить до порушення принципу правової визначеності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 вказує й на порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства при розгляді вказаної справи, оскільки вона не була повідомлена про розгляд заяви, судові повістки їй не надходили, заява була розглянута та вирішена судом без її участі, що позбавило її права та можливості подати свої заперечення проти задоволення заяви, чим істотно обмежило її процесуальні права та обв`язки.

Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення у справі № 2-444/12 - відмовити.

21 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , відповідно до якого вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не мають підстав для задоволення, а оскаржуване нею судове рішення - законним та таким, що не підлягає скасуванню з урахуванням наступного.

Так, представник стягувача вказує, що ОСОБА_3 звернувся до органу примусового виконання з виконавчим листом у належні строки та добросовісно розраховував на його виконання, проте такий виконавчий документ було втрачено за невідомих йому обставин і не за його вини, внаслідок чого було пропущено строк для його пред`явлення до виконання.

Зазначає, що твердження апелянта щодо відсутності доказів втрати оригіналу виконавчого листа не відповідають дійсності, оскільки 21 жовтня 2014 року ОСОБА_3 було подано виконавчий лист до виконання, що підтверджується відміткою на цьому виконавчому листі. Також матеріали справи містять лист Ірпінського відділу ДВС в Бучанському районі №6324 від 15 березня 2023 року, у якому вказано, що виконавчий лист №2-44/12 від 09 жовтня 2014 року на виконанні не перебуває й не перебував, а відтак є всі підстави вважати його втраченим.

Вказує, що апелянтка повідомлялась про розгляд заяви про видачу дублікату виконавчого листа у встановленому законом порядку, а не отримання нею кореспонденції за адресою її місця проживання не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи вказане у відзиві, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить апеляційний суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване нею судове рішення - без змін.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити у вказаній справі нове судове рішення про залишення без задоволення заяви ОСОБА_3 , оскільки наведені причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є поважними, а пропущений строк в 9 років є досить тривалим і стягувач не був позбавлений можливості контролювати виконання ухваленого на його користь рішення. Разом з тим, належних доказів, що таке виконавче провадження заводилося та по ньому у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» здійснювалися виконавчі дії до суду подано не було, що виключало законні підстави видачі дубліката виконавчого листа та поновлення строків пред`явлення його до виконання.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 заперечили щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просили залишити її без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. Вважають, що доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у судовому рішенні. Вважає, що оспорювана боржником ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства, просили залишити її без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника боржника, стягувача та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 16 липня 2014 року, у справі № 2-444/12 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про поділ майна, набутого під час шлюбу, та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя були задоволені частково.

За цим рішенням суду з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_3 1/2 частину виконаних боргових зобов`язань перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 429 539 грн.

Для виконання вказаного рішення суду, що набрало законної сили, 09 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання до 16 липня 2015 року, що підтверджується наданою суду його копією (а.с.168-169, т.2).

Також суд вважав встановленим факт пред`явлення 21 жовтня 2014 року ОСОБА_3 , як стягувачем вище вказаного виконавчого листа для примусового виконання до Відділу державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції головного управління юстиції у Київській області, та з цих підстав дійшов висновку що даний виконавчий документ був втрачений з незалежних від волі стягувача причин, тому погодився із поданої заявою та поновив строк пред`явлення його до виконання та виходячи із цього також визнав обґрунтованими доводи ОСОБА_3 про необхідність видачі дубліката вказаного виконавчого листа.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про задоволення поданої заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дубліката виконавчого листа не відповідає з огляду на наступне.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Із наведеними конституційними положеннями кореспондується частина перша статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року в справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

На час ухвалення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2014 року, діяв Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII), згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання (частини перша, друга, пункт 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII).

Як указано в підпункті 17.4 пункту 17 Розділу XIII ЦПК України «Перехідні положення» у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому, виданий він може бути лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.

Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Причини пропуску вказаного процесуального строку можуть залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Положеннями ЦПК України передбачена можливість видачі у справі лише одного виконавчого листа та його дублікат може бути виданий судом лише у випадку втрати оригіналу, під час розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа вирішальним є встановлення обставин втрати оригіналу виконавчого листа.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Підставою для видачі дублікату є заява стягувача або подання державного виконавця, в залежності від того, хто втратив оригінал виконавчого документа. Водночас, заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) сформульовано правовий висновок щодо можливості відмови у видачі дубліката виконавчого листа з огляду на відсутність підстав для поновлення строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання: приписи підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ "Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", частини першої статті 433 ЦПК України, частини першої статті 329 ГПК України. Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання заяву стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа може бути задоволено у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2014 року, у справі № 2-444/12 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», про поділ майна, набутого під час шлюбу, та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя були задоволені частково (а.с.92-94, 147-151, т.2).

За цим рішенням суду з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_3 1/2 частину виконаних боргових зобов`язань перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 429 539 грн.

Для виконання вказаного рішення суду, що набрало законної сили, 09 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист зі строком пред`явлення до виконання до 16 липня 2015 року, що підтверджується наданою суду його копією (а.с.168-169, т.2).

ОСОБА_3 у поданій заяві про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення посилається на те, що він пред`являв виконавчий лист до виконання в строк, встановлений законом, а саме 21 жовтня 2014 року. На підтвердження вказаний обставин надав фотокопію виконавчого листа із копією відтиску штампу відділу ДВС Ірпінського міського управління юстиції (а.с.168 т.2).

Перевіряючи доводи апелянта в цій частині щодо висновку суду першої інстанції про дотримання стягувачем строку пред`явлення виконавчого листа до виконання апеляційний суд керується наступним.

На час ухвалення рішення рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 липня 2014 року, діяв Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», у статті 22 якого було передбачено, що виконавчий документ може бути пред`явлено до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника. У заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Відповідно до положень статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

На час видачі виконавчого листа, тобто станом на 09 жовтня 2014 року, діяв наказ Міністерства юстиції України Про затвердження «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25 грудня 2008 року №2274/5 (далі - Порядок).

Відповідно до положень п. 2.1. Порядку документи, що надходять на адресу районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних відділів державної виконавчої служби (далі - Відділ) приймаються, попередньо опрацьовуються та реєструються діловодом Відділу.

Відповідно до положень п.2.2. Порядку попереднє опрацювання документів включає перевірку правильності їх адресування, оформлення і цілісності упаковки, її розкриття, перевірку наявності документів та додатків до них, а також розподіл їх за виконавцями. Визначення виконавців здійснюється відповідно до змісту документів і розподілу обов`язків між працівниками Відділу.

Відповідно до положень п.2.4. Порядку реєстрація вхідних документів здійснюється шляхом присвоєння їм єдиного реєстраційного індексу з подальшим записом необхідних відомостей про документ у відповідному журналі реєстрації.

Дата реєстрації і реєстраційний індекс документа проставляються у реєстраційному штампі (додаток 1), як правило, у нижньому правому вільному від тексту куті першої сторінки документа.

Відповідно до положень п.2.6. вказаного «Порядку….» кореспонденція, яка надійшла до Відділу поштою або з прийому (крім звернень громадян, які розглядаються відповідно до Закону України «Про звернення громадян», документів про відкриття виконавчого провадження, листів-відповідей на запити державного виконавця), підлягає реєстрації в Журналі реєстрації загальної вхідної кореспонденції за встановленою формою.

Виконавчі документи та документи, що їх доповнюють, підлягають реєстрації в Журналі реєстрації вхідних документів про відкриття виконавчого провадження під одним реєстраційним номером.

Відповідно до положень п.2.7. Порядку при реєстрації вхідних документів складові частини індексу документа у реєстраційному штампі складаються з порядкового реєстраційного номера документа у відповідному журналі реєстрації, індексу справи за номенклатурою та можуть доповнюватися індексами виконавців.

Аналіз вказаних положень законодавства свідчить про те, що для пред`явлення виконавчого документа до відповідного органу Державної виконавчої служби необхідно подати заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої додається відповідний виконавчий документи, і саме заява є належним вхідним документом на якому має бути проставлений реєстраційний штамп з відповідними реквізитами, зокрема з реєстраційним номером та датою вчинення реєстрації.

Разом з тим, дослідивши надану копію виконавчого листа, виданого 09 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі №2-444/12 вбачається, що вказана копію хоч і містить штамп державної виконавчої служби із датою «21 жовтня 2014 року», проте вказаний штамп не містить всіх необхідних реквізитів, зокрема, реєстраційного номеру, за яким такий документ було зареєстровано державною виконавчою службою, що позбавляє суд встановити факт пред`явлення ОСОБА_3 вказаного виконавчого листа до виконання у визначеному вище порядку та у строк, встановлений законом.

Крім того, відповідно до листа Ірпінського відділу державної виконавчої служби в Бучанському районі Київської області № 6324 від 15 березня 2023 року вбачається, що перевіркою відомостей АСВП встановлено, що на виконанні у Ірпінського відділу державної виконавчої служби в Бучанському районі Київської області Центральному міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчих проваджень примусового виконання виконавчого листа № 2-444/12 виданого 09 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частину виконаних боргових зобов`язань перед АТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 429 539 грн, на примусовому виконанні не перебувало та станом на сьогоднішній день у Відділі не перебуває (а.с.170, т.2).

Таким чином, із вказаного листа ДВС також вбачається, що виконавчий лист, виданий 09 жовтня 2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області по справі №2-444/12 до примусового виконання ОСОБА_3 не пред`являвся й на примусовому виконанні не перебував, що виключає саме по собі втрату даного документами органами ДВС.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази такого, що ОСОБА_3 пред`являв виконавчий лист в строк, встановлений законом й що вказаний виконавчий лист було втрачено з незалежних від ОСОБА_3 причин.

Частинами 1, та 2 Статтею 95 ЦПК України передбачено, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 6 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України, ящо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги

Апеляційний суд перевіряючи доводи апелянта враховує, що заявником надана суду лише фотокопія виконавчого листа зі ксерокопією штампу ДВС щодо отримання вказаного документу виконавчою службою, однак копії виконавчого листа із оригінальним відтиском штампу та самої заяви про відкриття виконавчого провадження адресованого вище вказаному відділу ДВС суду не було надано.

За правилом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст.76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, оскільки ОСОБА_3 не надано доказів пред`явлення виконавчого листа до виконання безпосередньо до відділу виконавчої служби або принаймні даних про направлення його засобами поштового зв`язку, тобто не доведено заявником факту пред`явлення виконавчого листа до виконання саме 21 жовтня 2014 року; не надано доказів направлення заяви до виконавчої служби про примусове виконання вище вказаного виконавчого листа; з доданих до заяви письмових доказів не вбачається факт втрати вказаного виконавчого листа з вини працівників відповідного відділу ДВС, що позбавило заявника своєчасно звернутися до суду із вище вказаною заявою.

Таким чином апеляційний судом не встановлено об`єктивних, незалежних від волі стягувача обставин, які безпосередньо унеможливлювали, ускладнювали або завадили стягувачу у визначений законом строк пред`явити виконавчий документ до виконання.

Апеляційний суд вважає за необхідне наголосити, що надана заявником ОСОБА_3 копія виконавчого документа із начебто штампом ГУЮ у Київській області Відділу ДВС Ірпінського міського управління юстиції не є свідчення пред`явлення документу до виконання, оскільки : відсутня заява стягувача про подання виконавчого документа до виконання і саме на ній повинна бути відмітка про прийняття такого документа до виконання; вказана копія виконавчого листа із зазначеним штампом не містить всі необхідні відомості, які повинні бути зазначені (реєстраційний номер, підпис відповідальної особи); відсутність доказів ДВС що дійсно такий лист надходив і був прийнятий ДВС до виконання, а посилання на лист ДВС про відсутність такого виконавчого провадження не свідчить про пред`явлення його до виконання.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи заяву в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, не обґрунтував, які саме причини пропуску такого строку є поважними, а отже, за відсутності відповідних доказів, передчасно дійшов висновку про поновлення строку.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що «стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».

Обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21).

Чинним законодавством передбачена можливість видачі дубліката виконавчого документу лише у разі дотримання або ж поновлення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (постанова Верховного Суду 03 листопада 2021 року в справі № 2-3552/10 (провадження № 61-13845св21).

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 в частині поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому відсутні підстави для задоволення заяви стягувача про видачу дублікатів виконавчих листів.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у: постановах; від 15 вересня 2020 року в справі № 753/18590/17 (провадження № 61-2574св19), від 01 грудня 2022 року в справі № 2-759/11 (провадження № 61-7314св22), від 23 лютого 2023 року в справі № № 2-310/11 (провадження № 61-12330св22), від 23 жовтня 2019 року в справі № 166/1472/18 (провадження № 61-15444св19), в ухвалах: від 17 листопада 2022 року в справі № 753/20264/20 (провадження № 61- 10615ск22), від 26 січня 2023 року в справі № 161/2557/13-ц (провадження № 61-12544ск22), від 31 березня 2023 року в справі № 2-3436/11 (провадження № 61-3419ск23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухваласуду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення без задоволення заяви ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його виконання.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 2023 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_3 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його виконання залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв