Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1676/22 Головуючий у 1-й інст. Вдовиченко Т.М.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Микитюк О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/1676/22 за позовом Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Швайківської сільської ради до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , селянського господарства «Дружба 2020» про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки, за апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Вдовиченко Т.М. в м. Бердичів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Швайківської сільської ради, у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550;

- витребувати у ОСОБА_2 та селянського господарства «Дружба 2020» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550, розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, на користь Швайківської сільської ради.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_1 11.07.2018 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області. Вказує, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 09.08.2018 №6-2642/14-19-СГ, ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області. Стверджує, що в подальшому ОСОБА_1 10.12.2018 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження документації із землеустрою на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області та передачі вказаної земельної ділянки у власність. Зазначає, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 11.12.2018 №6-4578/14-18-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :03:000:0293 для ведення особистого селянського господарства. Стверджує, що на підставі зазначеного наказу, 21.12.2018 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 (підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 44778239 від 21.12.2018).

Вказує, що в 11.01.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу №182 земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0293 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 24.01.2019 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Стверджує, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 20.02.2019 №6-548/14-19-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Вказує, що в подальшому ОСОБА_1 20.08.2019 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження документації із землеустрою на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та передачі вказаної земельної ділянки у власність. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550 для ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серія та номер 4152 від 20.11.2019, зареєстрованого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Кузьміною Л.Л. дану земельну ділянку ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 . Стверджує, що 19.01.2021 державним реєстратором Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області Маліванчук А.Л. щодо вищезазначеної земельної ділянки зареєстровано речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), згідно договору серія та номер: б/н, виданий 19.01.2021, правокористувач Селянське господарство «Дружба», правонаступником шляхом реорганізації якого є Селянське господарство «Дружба 2020». Таким чином, на даний час земельна ділянка перебуває у фактичному володінні СГ «Дружба 2020».

Вважає, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка, яка передана вказаним наказом ОСОБА_1 , витребуванню в ОСОБА_2 на користь держави з тих підстав, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ повторно отримав у приватну власність земельну ділянку площею 2,0 га (кадастровий номер :02:000:0550) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Вважає, що при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою ОСОБА_1 , приховав той факт, що раніше він отримав наказом від 11.12.2018 №6-4578/14-18-СГ та фактично використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та не повідомив про це орган Держгеокадастру. Зазначає, що земельна ділянка площею 2,0 га кадастровий номер :02:000:0550 вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Враховуючи вищевикладене просить задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2023 року позовні вимоги керівника Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Швайківської сільської ради до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , селянського господарства «Дружба 2020» про визнання незаконним та скасування наказу, витребування земельної ділянки задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550. Витребувано у ОСОБА_2 та селянського господарства «Дружба 2020» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550, розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області на користь Швайківської сільської ради. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати в частині скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та змінити розподіл судових витрат.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що саме державна реєстрація прав є підставою виникнення права власності на земельну ділянку і лише після реєстрації права власності на земельну ділянку у визначеному законодавством порядку спеціально уповноваженими органами державної реєстрації прав, особа вважається такою, що використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, так як сам по собі наказ не породжує абсолютного права власності, а є лише підставою для його реєстрації. Зазначає, що оскільки право на земельну ділянку за кадастровим номером :03:000:0293 було зареєстровано раніше ніж на земельну ділянку за кадастровим номером :02:000:0550, то відповідно саме остання набута ОСОБА_1 неправомірно. Стверджує, що ГУ Держгеокадастру у Житомирській області при розгляді звернення ОСОБА_1 діяло в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначає, що оскаржуваний наказ є актом індивідуальної дії, оскільки виданий ГУ Держеокадастру у Житомирській області та не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а передбачають індивідуалізовані приписи щодо покладених на ГУ Держгеокадастру у Житомирській області обов`язків, адресовані виключно співвідповідачу, не регулюють певний вид суспільних відносин, а спрямовані на виникнення правовідносин між ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та ОСОБА_1 , не розраховані на багаторазове застосування, а вичерпують дію після реєстрації права. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2023 року в частині скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області та змінити розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 також подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що він не був обізнаний про наявність позовного провадження щодо нього та не був ознайомлений з позовною заявою, а тому не міг реалізувати свої права у цивільному процесі. Вважає, що Бердичівська окружна прокуратура Житомирської області вийшла за межі своїх повноважень, оскільки Швайківська сільська рада могла самостійно подати позов до суду і реалізувати свої права. Зазначає, що Бердичівською окружною прокуратурою Житомирської області не доведено нездійснення чи неналежне здійснення відповідним органом захисту інтересів Швайківської сільської ради у спірних правовідносинах, а саме не обґрунтовано вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманими від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Враховуючи вищевикладене просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02.03.2023 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області Бердичівська окружна прокуратура Житомирської області просить рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що розглядаючи другу заяву ОСОБА_1 по суті, ГУ Держгеокадастру у Житомирській області не надало належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у заяві, доводам заявника, в тому числі щодо використання права на безоплатну приватизацію, не перевірило та не врахувало обставин, які спростовують дійсність волевиявлення заявника, факт використання ним свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, внаслідок чого земельна ділянка площею 2 га незаконно вибула із земель державної власності. Вказує, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності на спірну земельну ділянку, оскільки відповідач набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 за №6-2642/14-19-СГ. Зазначає, що задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності відповідає речово правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Враховуючи вищевикладене просить залишити апеляційну скаргу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 11.07.2018 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 09.08.2018 №6-2840/14-18-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 11.12.2018 №6-4578/14-18-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :03:000:0293 для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_1 19.12.2018 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 2,0 га, кадастровий номер :03:000:0293 на підставі внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 45025289 від 11.01.2019.

Крім того, 24.01.2019 ОСОБА_1 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 20.02.2019 №6-548/14-19-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га, розташованої на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550 для ведення особистого селянського господарства.

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за ОСОБА_1 11.09.2019 зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 2,0 га, кадастровий номер :02:000:0550 на підставі внесення рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером: 48666339 від 13.09.2019.

20.11.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу реєстровий №4152 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0550 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, який посвідчено приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Кузьміною Л.Л., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відповідні відомості.

19.01.2021 між ОСОБА_2 та Сільським господарством «Дружба» укладено договір про встановлення права користування чужою земельною ділянкою для сільгосппотреб (емфітевзис) на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0550 для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області.

27.01.2021 державним реєстратором Вільшанської сільської ради Чуднівського району Житомирської області Маліванчук А.Л. щодо вищезазначеної земельної ділянки зареєстровано речове право - право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), згідно договору серія та номер: б/н, виданий 19.01.2021, правокористувач Селянське господарство «Дружба» (), правонаступником шляхом реорганізації якого є Селянське господарство «Дружба 2020». Таким чином, на даний час земельна ділянка перебуває у фактичному володінні СГ «Дружба 2020», що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Бердичівською окружною прокуратурою на адресу Швайківської сільської ради 08.12.2021 направлено повідомлення в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» для вжиття заходів щодо оскарження в судовому порядку набуття ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку.

Листом від 29.12.2021 Швайківська сільська рада повідомила Бердичівську окружну прокуратуру, що не заперечує проти пред`явлення позову в інтересах Швайківської сільської ради.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550 для ведення особистого селянського господарства, останній вже реалізував своє право, визначене статтею 121 ЗК України, на отримання в межах норми 2,0 гектарів землі у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :03:000:0293 для ведення особистого селянського господарства.

Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Щодо представництва прокурором інтересів держави у даній справі.

Звертаючись до суду з вказаним позовом в інтересах держави, керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області обґрунтовував необхідність визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550 та витребування у ОСОБА_2 та селянського господарства «Дружба 2020» земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550, розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області на користь Швайківської сільської ради незаконністю вибуття земельної ділянки з державної власності, оскільки всупереч положенням статей 116, 118, 121 ЗК України ГУ Держгеокадастру у Житомирській області затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0 га розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області для ведення особистого селянського господарства.

Прокурор надав суду відомості про те, що вказана особа раніше вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

Тобто, у матеріалах справи містяться відомості щодо повторної передачі фізичній особі земельної ділянки, тоді як безоплатно у власність громадян у межах норм частини четвертої статті 116 ЗК України передача проводиться один раз по кожному виду використання.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах держави.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №761/3884/18, провадження №14-36цс19).

Згідно із пунктом 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невиконання прокурором вимог щодо надання до суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19), з метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Відтак, колегія суддів вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Подібні правові висновки та їх обґрунтування містяться також у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №815/1567/16 (адміністративне провадження №К/9901/30797/18) та від 15 червня 2022 року у справі №821/1798/17 (адміністративне провадження №К/9901/58281/18).

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, чинній на час подання позову до суду, передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (провадження №12-20гс21.

У позовній заяві, керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області зазначив, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності Швайківської сільської ради.

Первинним суб`єктом місцевого самоврядування та суб`єктом права комунальної власності є територіальна громада. З огляду на те, що порушення інтересів територіальної громади у цій справі відбулося внаслідок прийняття ГУ Держгеокадастру у Житомирській області незаконних рішень, прокурор звернувся до суду як самостійний позивач в інтересах держави, що виражаються в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади, яка є власником земельної ділянки.

Порушення інтересів держави полягає також у тому, що внаслідок незаконного розпорядження землею порушуються і суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства, і положення законодавства України щодо обов`язків органів влади та місцевого самоврядування діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом.

Недотримання такого порядку призводить до свавілля відповідних органів та знищення правового порядку у державі.

Подання позову прокурором за умови допущення порушень з боку ГУ Держгеокадастру у Житомирській області є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави та відновлення правопорядку.

У цьому випадку прокурор виступає не як альтернативний, а як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду, забезпечуючи принцип рівності сторін у процесі шляхом здійснення представництва інтересів держави у суді та усунення виниклої невигідності у становищі між сторонами правовідносин.

Отже, у справі, що переглядається, керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області належним чином обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави і подав позов із дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Положеннями частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статуту позивача.

У цій справі суд першої інстанції встановив, що спірна земельна ділянка належить до комунальної власності Швайківської сільської ради.

Крім того, звертаючись до суду із вказаним позовом, керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області вказав на необхідність захисту як інтересів територіальної громади, позбавленої права користування земельною ділянкою, так і публічного, суспільного інтересу як інтересу державного.

Таким чином, звертаючись до суду із вказаним позовом керівник Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області самостійно обґрунтував необхідність захисту інтересів держави щодо спірної земельної ділянки та згідно зі статтею 56 ЦПК України набув статусу позивача.

Вказане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №469/1044/17 (провадження №14-317цс19), та у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року в справі №330/1621/16-ц (провадження №61-13633св20).

У зв`язку з цим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неможливості представництва прокурором інтересів держави в особі Швайківської сільської ради у даній справі.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що він не був повідомлення про розгляд справи колегія суддів звертає увагу на наступне.

У пункті 91-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17 (провадження №14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18 (провадження №12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження №К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі №826/20408/14 (провадження №К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі №751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі №756/2137/20 (провадження №61-3782св21).

В матеріалах справи містяться поштові конверти, в яких направлялася судова кореспонденція ОСОБА_1 за адресою реєстрації, датовані 07.06.2022, 09.08.2022 та 20.09.2022, які повернулися до суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Тому, враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що суд першої інстанції виконав обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_1 та він був належно повідомлений про розгляд зазначеної вище справи.

Інших підстав для перегляду рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 не зазначає.

Щодо вирішення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ про затвердження проекту землеустрою та надання у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 земельної ділянки на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, за межами населених пунктів, загальною площею 2 га з кадастровим номером :02:000:0550 колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 14 Конституції України, частини першої статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Положенням частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів.

Частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно із частинами першою-четвертою статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі, що переглядається встановлено, що ОСОБА_1 10.12.2018 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження документації із землеустрою на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області та на підставі наказу ГУ Держгеокадастру в Житомирській області від 11.12.2018 №6-4578/14-18-СГ отримав у власність земельну ділянку, розташовану на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :03:000:0293 для ведення особистого селянського господарства.

Державну реєстрацію права власності вказаної земельної ділянки (кадастровий номер :03:000:0293), розташованої на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, було проведено 19.12.2018.

Також ОСОБА_1 20.08.2019 звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про затвердження документації із землеустрою на земельну ділянку площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ отримав у власність земельну ділянку, розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550 для ведення особистого селянського господарства.

Державну реєстрацію права власності вказаної земельної ділянки (кадастровий номер :02:000:0550) розташованої на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області було проведено 11.09.2019.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17.

Таким чином, ОСОБА_1 отримав безоплатно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 2,0 га, (кадастровий номер :03:000:0293) для ведення особистого селянського господарства на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області на підставі наказу ГУ Держгеокадастру в Житомирській області від 11.12.2018 №6-4578/14-18-СГ раніше, ніж земельну ділянку загальною площею 2,0 га, (кадастровий номер :02:000:0550) для ведення особистого селянського господарства на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України. За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог ст. 21 ч. 1 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що на момент прийняття наказу ГУ Держгеокадастру у Житомирській області від 22.08.2019 №6-2642/14-19-СГ, яким надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану на території Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :02:000:0550 для ведення особистого селянського господарства, останній вже реалізував своє право, визначене статтею 121 ЗК України, на отримання в межах норми 2,0 гектарів землі у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Волосівської сільської ради Андрушівського району Житомирської області загальною площею 2,0 га з кадастровим номером :03:000:0293 для ведення особистого селянського господарства.

Приймаючи оспорюваний наказ, відповідач - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області не перевірив факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, чим порушив вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому оспорений наказ Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки та надання такої земельної ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, є незаконним.

Щодо вирішення позовних вимог про витребування земельної ділянки колегія суддів виходить з наступного.

Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю.

Згідно ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі за №6-92цс13, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Виходячи з основних критеріїв дотримання вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, з огляду на практику Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004), суд констатує, що за встановлених обставин, втручання у майно відповідача є законним у контексті положень національного законодавства; переслідує «суспільний, публічний» інтерес, при цьому буде дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та приватними інтересами відповідача, а отже, таке втручання буде законним та справедливим.

Відтак висновки суду першої інстанції про наявність підстав для витребування у ОСОБА_4 спірної земельної ділянки на користь Швайківської сільської ради відповідають нормам матеріального права.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скаргах доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційних скарг не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14 квітня 2023 року було відстрочено ГУ Держгеокадастру у Житомирській області сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2023 року до ухвалення Житомирським апеляційним судом судового рішення по справі, приймаючи до уваги те, що апеляційна скарга ГУ Держгеокадастру у Житомирській області залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з ГУ Держгеокадастру у Житомирській області на користь держави судовий збір у розмірі 3721,50 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 02 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на користь держави судовий збір у розмірі 3721,50 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 10 травня 2023 року.

Головуючий

Судді