Дзержинський міський суд Донецької області
Єдиний унікальний номер судової справи: 225/1563/23
Номер провадження: 2/225/245/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мигалевича В.В.,

за участі секретаря Голубової О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу.

Провадження у справі відкрито 21.08.2023.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.05.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління (далі АТ «Ощадбанк») та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки №12176/02-ДК, згідно з яким відповідачу було надано кредит у розмірі 15 000 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 17.09.2015 заборгованість останнього склала 13 395 грн. 89 коп. Майнові інтереси АЕ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів №055/14 від 01.08.2014. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 13 395 грн. 89 коп.

01.10.2018 між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №01/10/2018, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13 395 грн. 89 коп., що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №12176/02-ДК та Додатковим договором до нього.

08.02.2019 Дзержинським міським судом Донецької області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 13 395 грн. 89 коп., 704 грн. 80 коп. судового збору.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до відділу державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового стягнення заборгованості з боржника. 02.08.2023 боржником було фактично виконано рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08.02.2019, що підтверджується випискою з картки позивача.

З урахуванням вищезазначеного, позивач просить стягнути з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 7438 грн. 31 коп., загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 09.02.2019 по 02.08.2023 складає 1800 грн. 00 коп.

Відповідно до письмових пояснень, наданих представником позивача 06.10.2023, виникнення грошового зобов`язання мало початок саме з наступного дня ухвалення рішення по справі №225/6224/18 - 09.02.2019 та до дня виконання боржником грошового зобов`язання- 02.08.2023.

Окрім того, позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, становить 4 858 грн. 88 коп., що являє собою судовий збір сплачений за подання даної позовної заяви в розмірі 858 грн. 88 коп., а також витрати у розмірі 4 000 грн. 00 коп., на оплату послуг адвоката відповідно до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019, які просить стягнути з відповідача.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, надали суду письмову заяву, в якій просили розглянути справу без участі сторони позивача, заявлені вимоги підтримують повністю.

Відповідач у судове засідання не прибув.

Відповідачем 25.10.2023 подано заяву, в якій він погоджується сплатити позивачу суму боргу в розмірі 9238,31 грн. Просить розстрочити йому виплату зазначеної суми боргу на три платежі.

Суд, вивчив матеріали справи, дослідив письмові докази, оцінив докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясував обставини справи, доходить такого висновку.

З матеріалів справи установлено, що 08.02.2019 Дзержинським міським судом Донецької області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та стягнуто з Відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 13 395 грн. 89 коп., 704 грн. 80 коп. судового збору.

У мотивувальній частині цього рішення зазначено, 30.05.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецького обласного управління (далі АТ «Ощадбанк») та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки №12176/02-ДК, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 15 000 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 17.09.2015 заборгованість останнього склала 13 395 грн. 89 коп. Майнові інтереси АЕ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів №055/14 від 01.08.2014. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 13 395 грн. 89 коп.

01.10.2018 між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 (Новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги №01/10/2018, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13 395 грн. 89 коп., що було сплачено на користь АТ «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №12176/02-ДК та Додатковим договором до нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 08.02.2019 за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів 02.08.2023 боржником було фактично виконано, що підтверджується випискою з картки позивача.

Виходячи з предмету позовних вимог, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 3% річних у розмірі 1 800 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7438 грн. 31 коп., які виникли внаслідок прострочення виконання судового рішення від 08.02.2019 (єдиний унікальний номер судової справи: 225/6224/18, номер провадження: 2/225/102/2019), за період з 09.02.2019 по 02.08.2023.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 та ч.5 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За приписом частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином. Саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу «Загальні положення про зобов`язання», ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Отже, відсутність реального виконання зобов`язання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Виходячи із положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Тобто нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Результат аналізу наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно зі ст. 625 ЦК України.

Окрім того, позикодавець має право отримати проценти від суми позики згідно зі ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період із дати отримання коштів позичальником до дня повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт часткового повернення суми позики з порушенням встановленого договором позики строку повернення не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України.

При цьому під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 %.

На цій підставі, позивачем здійснено нарахування 3 % річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку виконаного позивачем за період з 09.02.2019 по 02.08.2023 складає 9238,31 грн., з яких: розрахована сума за ставкою 3 % річних 1800,00 грн., індекс інфляції 7438,31 грн.

Наданий розрахунок позивачем суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону.

Суд враховує висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах N 910/16945/14 та N 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі N 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах N 905/2324/17 та N 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі N 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Виходячи з наведеного, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що має місце неналежне виконання боржником своїх обов`язків в частині своєчасного повернення грошових коштів, що тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яка передбачена вищенаведеними нормами цивільного законодавства України, тому позивачем правомірно заявлене вимоги про застосування до відповідача заходів відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, в частині нарахування на суму боргу трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення 3 % річних у розмірі 1800,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7438,31 грн. за період з 09.02.2019 по 02.08.2023, при визначенні суму боргу, суд бере за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості, який складений у повній відповідності з чинним законодавством, та перевірений судом, в той же час відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив до позовної заяви та спростувати наданий позивачем розрахунок.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та вважаючи на те, що відповідач не заперечував проти задоволення позову, про що надав письмову заяву, і таке не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу є обґрунтованим, та таким що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4000,00 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до наданого договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019, додаткової угоди №121 до договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019, платіжного доручення № P24AP24A946765033D1198 від 13.03.2023, позивачем сплачено адвокату Самойленку Петру Миколайовичу 4000,00 грн. за такі види професійної правничої допомоги: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі, написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду, здійснення супроводу та контролю судової справи.

Верховний Суд дотримується позиції (постанови КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених вимогами процесуального законодавства. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно керуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

При визначені розміру компенсації позивачу витрат на правничу допомогу, суд враховує категорію справи, яка не відноситься до категорії важких, ціну позову, розгляд справи у спрощеному провадженні, враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо позову, керуючись принципом законності, співмірності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача частину витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., що буде відповідати принципу справедливості та розумності.

Поряд із цим, щодо можливості розстрочити виконання даного рішення, суд враховує таке:

Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 5 статті 435 ЦПК України, встановлено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 №8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 у справі №916/190/18.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який згодом був продовжений відповідними Указами.

Також, суд враховує обставини наведені відповідачем, а також те, що на момент ухвалення даного рішення у країні не скасовано воєнного стану, що очевидно, у цій ситуації, в сукупності з наведеними обставинами є об`єктивною перешкодою яка впливає на можливість відповідача виконати зобов`язання внаслідок загальновідомої обставини погіршення економічної ситуації у державі. З огляду на наведене, а також на те, що строк тривалістю у три місяці не є значним, суд вважає за можливе розстрочити виконання даного рішення терміном на три місяці.

У матеріалах справи наявне платіжне доручення №0.0..1 від 04.08.2023 про сплату позивачем судового збору у розмірі 858, 88 грн. за подання до суду позову.

На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 858, 88 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 549, 553, 610, 612, 625, 626, 628,629, 639, 634, 1054 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3% річних у розмірі 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7 438 (сім тисяч чотириста тридцять вісім) грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривні 88 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Розстрочити виконання даного рішення в частині стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 9238,31 грн., судового збору у розмірі 858,88 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн., всього 12097,19 грн. на три місяці із сплатою 4032,40 грн. щомісяця, протягом трьох місяців після набрання цим рішенням суду законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя В.В. Мигалевич