печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 рокуПечерський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді - Остапчук Т.В. секретаря судового засідання - Ковалівській В.В. за участю: представника позивача - ОСОБА_1 представника відповідача - Божонок Т.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві, АТ «ОКСІ БАНК» про скасування стягнення заборгованості по виконавчому провадженні,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві, АТ «ОКСІ БАНК» про скасування стягнення заборгованості по виконавчому провадженні. Просив скасувати стягнення заборгованості з ОСОБА_2 по виконавчому провадженню НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказав, що заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 серпня 2013 р. по справі № 759/2414/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,позов було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 014/9408/74/61310 від 26.09.2007 року та договором поруки № 96-05/13/1146 від 13.10.2010 року в розмірі 1032406 грн. 90 коп., судові витрати по справі в сумі 3441 грн., а всього 1035847 гривень 90 копійок. На підставі цього рішення стягувач ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Приватного виконавця Коновалова О.С. з заявою про відкриття виконавчого провадження. Згідно заяви було відкрито ВП НОМЕР_2, яке в подальшому було завершено. 12.03.2021року вже Шевченківським відділом державної виконавчої Служби у місті Києві було відкрито ВП НОМЕР_1 де визначено стягувачем ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», а позивач Боржником. Постанову про відкриття ВП НОМЕР_1 позивач не отримував. Дізнавшись випадково про відкриття ВП НОМЕР_1 стосовно позивача, а саме наприкінці 2022 року, коли позивачу заблокували банківський рахунок, позивач звернувся за інформацією до ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» де йому повідомили, що справу передано іншому Кредитору ТОВ « ДІДЖИ ФІНАНС» та ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» вже не має до мене жодного відношення. Після отримання зазначеної відповіді від ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» позивач 06. 01.2023 року звернувся до Шевченківського відділу державної виконавчої Служби у місті Києві для отримання інформації стосовно того на яких підставах було відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 та просив закрити дане провадження , посилаючись на те , що у ньому безпідставно стягувачем зазначено ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» . Відповідь на заяву позивача від 06.01.2023 року позивач офіційно не отримав , про дату отримання не розписувався, але випадково 24.02.2023 року у поштовій скринці позивачем було знайдено листа, який нібито відправлено Шевченківським відділом державної виконавчої Служби у місті Києві 18.01.2023 р. простим відправленням . Згідно цієї відповіді позивача повідомили, що у державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої Служби у місті Києві Ліщинського О.В. відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_1, на інше питання відповідь не надано. Стягувачем по ВП НОМЕР_1 є ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», який жодного відношення до справи вже не має. Новий кредитор ТОВ « ДІДЖИ ФІНАНС» з заявою про відкриття виконавчого провадження не звертався , як і про заміну сторони Стягувача , але відносно позивача відкрито ВП НОМЕР_1, виконуються виконавчі дії, що є протиправним та порушує його права. Вважає, що саме Відповідач по справі повинен був звернутися до виконавчої служби та відкликати свій документ після того, як відбулася заміна Кредитора або повідомити про дані обставини виконавчу службу. Дане стягнення боргу є обмеження позивача в інших правах на даний час здійснюється на користь Відповідача, який по суті втратив свій статус Стягувача. В подальшому це може привести к подвійному стягненню боргу , що є порушенням прав позивача та потребує судового захисту. Ухвалою суду від 23.03.2023 року провадження у справі відкрито за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 28.06.2023 року залучено до участі у справі № 757/10658/23-ц за позовом позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві про скасування стягнення заборгованості по виконавчому провадженні - третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, АТ «ОКСІ БАНК». Ухвалою від 28.06.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовлено. 02.08.2023 року в судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 12 серпня 2013 р. по справі № 759/2414/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,позов було задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 014/9408/74/61310 від 26.09.2007 року та договором поруки № 96-05/13/1146 від 13.10.2010 року в розмірі 1032406 грн. 90 коп., судові витрати по справі в сумі 3441 грн., а всього 1035847 гривень 90 копійок. На підставі цього рішення стягувач ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Приватного виконавця Коновалова О.С. з заявою про відкриття виконавчого провадження. Згідно заяви було відкрито ВП НОМЕР_2, яке в подальшому було завершено. 12.03.2021року вже Шевченківським відділом державної виконавчої Служби у місті Києві було відкрито ВП НОМЕР_1 де визначено стягувачем ПАТ « Райффайзен Банк Аваль», а позивач Боржником. Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Згідно частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. За змістом статтей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст..81 ЦПК України). У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, з урахуванням постанов Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, зроблено висновок про те, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай, через орган, діями якого завдано шкоду. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, яка повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на незаконнe та протиправну бездіяльність ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», оскільки банк не звернувся до виконавчої служби та не відкликав виконавчий документ, після того, як відбулася заміна кредитора. Відповідно до матеріалів справи, 28.10.2021 року АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та АТ «ОКСІ БАНК», керуючись ст. 512 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №114/2-58, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог в тому числі і за Кредитним договором №014/9408/74/61310 від 26.09.2007 року та усіх договорів укладених до нього. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Клопотань про заміну первісного відповідача позивачем до суду подано не було. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Зважаючи на викладене та в зв`язку з тим, що позов подано до неналежного відповідача, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Крім того, слід зазачити цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17. Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі № 602/1455/20 вказав, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12, 13 ЦПК України). З огляду на викладене, з урахуванням наведених сторонами обгрунтувань, та наданих доказів, які містять матеріали справи, а також релевантної практики Верховного Суду у подібних правовідносинах, правозастосовного до спірних правовідносин законодавства України, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду обрав неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Керуючись ст. 16 ЦК України, ст. ст.. 1-23, 76-81, 95, 141, 258-259, 264-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві, АТ «ОКСІ БАНК» про скасування стягнення заборгованості по виконавчому провадженні - відмовити. Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Київського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»: 01011,м.Київ, вул.. Лєскова, 9

третя особа: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві: 01032,м.Київ, вул. Саксаганського,110

третя особа: АТ «ОКСІ БАНК» - м. Львів, вул. Газова,17.

Суддя Остапчук Т.В.