Номер провадження: 22-ц/813/4765/23
Справа № 522/6504/20
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
08.05.2023 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.,
учасники справи:
відповідачі - Державна казначейська служба України, Прокуратура Одеської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу,
за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича,
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Шенцевої О. П. у м. Одеса,
за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,
Короткий зміст позовних вимог
Позивач вважає, що наявність негативної інформації (яка скасована 26.01.2018 року) в облікових даних поліції вказує на незаконне кримінальне переслідування щодо ОСОБА_1 у період з 28.04.1999 року до 26.01.2018 року тривалістю 19 років 8 місяців та 28 днів. Увесь цей час ОСОБА_1 знаходячись під слідством в якості обвинуваченого за підозрою у скоєні особливо важких злочинів, які він не скоював, мав обмеження в реалізації своїх законних прав та інтересів внаслідок того, що протягом усього цього часу відносно нього діяли різні запобіжні заходи: арешт, тримання під вартою, підписка про невиїзд, розшук, арешт майна, відсторонення від посади.
В обґрунтування спричиненої моральної шкоди ОСОБА_1 посилався на те, що в період досудового слідства щодо нього неодноразово обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, під час тримання під вартою ніяких процесуальних дій по справі слідчим не проводилось, через погане освітлення в камерах позивач втратив хороший зір та став користуватись окулярами, а через протяги та сон на бетонній підлозі - хронічний кон`юнктивіт. Внаслідок незаконного кримінального переслідування знизився престиж та ділова репутація, погіршились відносини з оточуючими. У зв`язку з тим, що відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід тримання під вартою, а потім відібрана підписка про невиїзд він не міг працювати та забезпечувати свою сім`ю матеріально.
Позивач зазначає, що зазнав душевних страждань та переживань, мук, занепокоєності, сорому, приниженості, страху та відчаю, втратив віру в наявність справедливості та дії законів в Україні, був вимушений шукати захисту за межами України та просити політичного притулку в Німеччині, де він його і отримав.
ОСОБА_1 вважає, що майнова шкода завдана йому включає: втрачений заробіток за місцем роботи на посаді директора ОП «Сервіс» з 13 червня 1999 року до закриття кримінальної справи 27 грудня 2016 року, не отриманий дохід (гонорар) за надання правничої допомоги, не отриманий дохід від оренди землі сільськогосподарського призначення в оренду, збитки у вигляді втрати рухомого та нерухомого майна.
Стягнути з держави на користь ОСОБА_1 3000000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» зобов`язати прокуратуру Одеської області виконати вимоги закону та повідомити за місцем проживання ОСОБА_1 в Україні ( АДРЕСА_2 ), що кримінальна справа щодо ОСОБА_1 закрита з реабілітуючих обставин та вибачитись письмово.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Приморський районний суд м. Одеси від 02 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задовольнив частково. Стягнув з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодовування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманого заробітку у розмірі 159906 грн та моральної шкоди за весь період знаходження під слідством протягом 204 місяця в сумі 1326000 грн.
Зобов`язав прокуратуру Одеської області письмово повідомити за адресою: АДРЕСА_3 смі`ю - мати позивача Шаповал про те, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 закрита по реабілітуючим обставинам.
В інший частини позовних вимог відмовив.
Періодом завдання матеріальної шкоди у вигляді втрати заробітку суд першої інстанції вважав період знаходження позивача під вартою з 30 липня 1999 року по дату виїзду за межи України 18 серпня 2001 року, коли обмеження на пересування для позивача за межами України не існували, що складає 159906 грн (24 місяця * 6500 грн + 18 днів * 217 грн).
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович Максим Миколайович, просить скасувати оскаржуване рішення в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку у розмірі159906 грн та зобов`язання прокуратури письмово повідомити за адресою: АДРЕСА_3 сім`ю - мати позивача Шаповал про те, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 закрита по реабілітуючим обставинам та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, змінити рішення в частині та порядку стягнення, виключивши орган, через який грошові кошти мають перераховуватись Державної казначейської служби України та виду рахунку з якого має бути здійснено списання єдиний казначейський рахунок, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович Максим Миколайович посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази відсторонення позивача від займаної посади, позивач кримінальне покарання не відбував, тому у суду були відсутні підстави для стягнення втраченого заробітку. Також позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не доведено факт втрати заробітної плати та її розмір. На думку скаржника, судом першої інстанції неправильно обраховано середньомісячний заробіток ОСОБА_1 , виходячи з мінімальної заробітної плати станом на 2022 рік, який необхідно обчислювати виходячи з виплат за два календарних місяці роботи, що передує події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Також скаржник зазначив, що оскільки відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолотивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не виливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю с регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.
Щодо зобов`язання прокуратури письмово повідомити за адресою: АДРЕСА_3 смі`ю - мати позивача Шаповал про те, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 закрита по реабілітуючим обставинам, скаржник зазначив, що такий обов`язок Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» не передбачений, судом першої інстанції не наведено мотивів та положень законодавства на підставі яких останній дійшов висновку про задоволення вказаної вимоги.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційної скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича, ухвалою роз`яснювалось ОСОБА_1 , Державній казначейській службі України право подання відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву не надходило.
Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).
Державна казначейська служба України, Одеська обласна прокуратура зареєстровані у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своїх офіційних електронних адрес.
Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Копію ухвали про відкриття провадження від 31 січня 2023 року разом з копіями апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури з доданими документами доставлені Державній казначейській службі України до особистого кабінету Електронного суду 01.02.2023 року та 25.01.2023 року відповідно, що підтверджується довідками.
Копію ухвали про відкриття провадження від 31 січня 2023 року разом з копіями апеляційної скарги з доданими документами доставлено на електронну пошту ОСОБА_1 , зазначену ним як в позовній заяві, так і в уточненні до позовної заяви 10.02.2023 року що підтверджується довідками.
Копія ухвали про відкриття провадження від 31 січня 2023 року доставлена Одеській обласній прокуратурі до особистого кабінету Електронного суду 01.02.2023 року, що підтверджується довідкою.
Позивач про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та в установленому законом порядку, що підтверджується довідками про доставку судової повістки-повідомлення 01 травня 2023 року на електрону пошту, зазначену ним як в позовній заяві, так і в уточненні до позовної заяви.
Відповідачі про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та в установленому законом порядку, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, шляхом отримання судової повістки-повідомлення в особистих кабінетах Електронного суду 02 травня 2023 року, що підтверджується довідками.
Прокурор Одеської обласної прокуратури, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення в частині позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку у розмірі 159906 грн, зобов`язання прокуратури письмово повідомити за адресою: АДРЕСА_3 сім`ю - мати позивача Шаповал про те, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 закрита по реабілітуючим обставинам та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, змінити рішення в частині та порядку стягнення та виключити орган, через який грошові кошти мають перераховуватись Державної казначейської служби України та виду рахунку з якого має бути здійснено списання єдиний казначейський рахунок.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом отримання повістки в особистому кабінеті «Електронного суду», що підтверджується довідкою.
Під час розгляду справи в суді апеляційної адвокатом Манушиним В.О., який приймав участь в суді першої інстанції як представник позивача, надавались клопотання про відкладення розгляду справи.
Одеським апеляційним судом адвокату Манушину В.О. у листі від 21.03.2023 року, який отримано останнім 24.03.2023 року на електронну пошту із якої адвокат здійснював листування з судом зазначалося, що в матеріалах цивільної справи № 522/6504/20, всупереч положенням ч. 4 ст. 62 ЦПК України, відсутні докази на підтвердження повноважень Манушина В.О. діяти від імені ОСОБА_1 в Одеському апеляційному суді.Ордером, долученим до позовної заяви, серії ОД № 465351 від 30.01.2020 року ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 07.11.2019 року уповноважив ОСОБА_2 діяти від його імені лише у Приморському суді м. Одеси, пропонувалося надати документи.
Проте, адвокатом Манушиним В.О. не надано документів на підтвердження повноважень діяти від імені ОСОБА_1 в апеляційному суді.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із тексту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку, зобов`язання прокуратури письмово повідомити матір позивача про те, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 закрита по реабілітуючим обставинам та порядку стягнення і органу, через який грошові кошти мають перераховуватись, тому рішення суду в іншій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку виходив з того, що втрата заробітку позивачем повинна обчислюватись за період його перебування під вартою - з 30 липня 1999 року по дату виїзду за межи України 18 серпня 2001 року, коли обмеження на пересування для позивача за межами України не існували, що складає 159906 грн (24 місяця * 6500 грн + 18 днів * 217 грн).
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, за необхідне зазначити наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що 28 квітня 1999 року прокурором Великомихайлівського району Одеської області порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ст. 165, ч. 2 ст. 172 ч. 2 та ст. 86-1 КК України.
15 липня 1999 року помічником прокурора Великомихайлівського району Одеської області винесено постанову про притягнення в якості обвинуваченого ОСОБА_1 , в скоєні злочинів, передбачених ст. 165, ч. 2 ст. 172 ч. 2 та ст. 86-1 КК України (в ред. 1960 року).
Постановою помічника прокурора Великомихайлівського району Одеської області від 15 липня 1999 року відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід тримання під вартою.
30 липня 1999 року ОСОБА_1 затримано.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 знаходився під вартою з 30 липня 1999 року по 05 листопада 1999 року.
Пррокурором Великомихайлівського району Одеської області 04.11.1999 року обвинуваченому ОСОБА_1 змінено міру запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з пунктом 1 статті 1, пунктом 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій (пункт 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду»)
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.
Отже Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодування шкоди, а саме не одержаного заробітку громадянином, повинен визначатися саме за час відсторонення від роботи (посади).
Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути матеріальну шкоду, яка складається з втраченого заробітку на посаді директора АП «Сервіс» за період з 13 червня 1999 року по 27 грудня 2016 року із розрахунку 9000 грн в місяць у сумі 1962000 грн.
Суд першої інстанції періодом завдання матеріальної шкоди у вигляді втрати заробітку вважав період знаходження позивача під вартою з 30 липня 1999 року по дату виїзду за межи України - 18.08.2001 року, коли обмеження на пересування для позивача за межами України не існували, і цей період складає 2 роки 18 днів.
Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи період відсторонення позивача від посади голови правління АП «Сервіс», належним чином не з`ясував чи здійснювалося у визначений законодавством спосіб відсторонення позивача від посади та чи отримував він дохід під час здійснення щодо нього досудового розслідування.
Судом першої інстанції не враховано, що відсторонення від посади це відсторонення особи, від її службових обов`язків, тому період за який визначається розмір відшкодування шкоди, а саме не одержаного заробітку, повинен визначатися за час відсторонення позивача від займаної посади.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на вказані норми процесуального права метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В постанові прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Лемак В. про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2016 року зазначено, що ОСОБА_1 працював директором ЗАТ «Сервіс».
Із матеріалів справи вбачається, що органи досудового розслідування не приймали рішення про відсторонення позивача від займаної посади.
В матеріалах справи відсутні докази, як то наказ ЗАТ «Сервіс» про відсторонення позивача від посади директора з часу порушення прокурором Великомихайлівського району Одеської області кримінальної справи за ознаками злочинів, передбачених ст. 165, ч. 2 ст. 172 ч. 2 та 86-1 КК України.
Відповідачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так під час розгляду в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження обставин, відсторонення його від посади, як зазначає в позовній заяві позивач, директора АП «Сервіс» з 28.04.1999 року по 26.01.2018 року.
Перебування позивача на підписці про невиїзд з 05.11.1999 року саме по собі не свідчить про неможливість здійснення ним обов`язків директора АП «Сервіс» та втрату у зв`язку з цим доходів.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що знаходження ОСОБА_1 під вартою з 30 липня 1999 року по 05 листопада 1999 року, свідчить про неможливість здійснення ним повноважень директора ЗАТ «Сервіс» та втрату у зв`язку з цим доходів.
Враховуючи обставини перебування позивача під вартою, винесення постанови про закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає, що наявні передбачені законом підстави, які дають позивачу право на відшкодування майнової шкоди, яка складається з втраченої заробітної плати на посаді директора за час перебування під вартою з 30 липня 1999 року по 05 листопада 1999 року.
Пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.
Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», пунктом 8 якого встановлено, що розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.
Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» із змінами.
Відповідно до положень пункту 2 частини ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Пунктом 9 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що у тих випадках, коли не можна визначити доход громадянина (ще не наступив термін подачі декларації, або з інших причин), або коли громадянин не мав певних джерел доходів з поважних причин (протягом перших трьох місяців після звільнення із Збройних Сил чи інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України або закінчення середньої школи, чи у разі хвороби тощо), розмір шкоди визначається виходячи з встановленого законом мінімуму заробітної плати.
Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, позивачем будь-яких доказів щодо розміру отриманого заробітку або іншого доходу на посаді директора ЗАТ «Сервіс» за період травень, червень 1999 року суду не надано.
Враховуючи викладені обставини, відсутність відомостей про середньомісячну заробітну плату за останні два календарні місяці роботи позивача на посаді директора ЗАТ «Сервіс» до взяття під варту, колегія суддів вважає, що розмір майнової шкоди, завданої втратою заробітку на посади директора ЗАТ «Сервіс» за період з 30 липня 1999 року по 05 листопада 1999 року підлягає обчисленню, виходячи із мінімальної заробітної плати на 1999 рік і складає 240,95 грн (74 грн мінімальна заробітна плата х 3 місяця = 222 грн + 18,95 грн / 5 днів х 3,79 грн).
Апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги щодо неправильності зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині рішення від 02 грудня 2022 року відомостей про орган через який грошові кошти мають перераховуватися, вид рахунку, з якого буде здійснено безспірне списання сум на відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин.
Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що абзац другий резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2022 року необхідно викласти у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код № НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) моральну шкоду за весь період знаходження під слідством протягом 204 місяця в сумі 1326000 (один мільйон триста двадцять шість тисяч) грн».
Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання прокуратури Одеської області письмово повідомити сім`ю - мати позивача Шаповал про те, що кримінальна справа відносно ОСОБА_1 закрита по реабілітуючим обставинам, оскільки такий обов`язок не передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
Відповідно до частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
У пунктах 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 передбачено, що в мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог; встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; у мотивувальній частині кожного рішення має бути наведено також посилання на закон та інші нормативно-правові акти матеріального права (назва, стаття, її частина, абзац, пункт, підпункт закону), у відповідних випадках - на норми Конституції України, на підставі яких визначено права та обов`язки сторін у спірних правовідносинах, посилання на Конвенцію та рішення ЄСПЛ.
Разом із тим, розглядаючи справу, суд першої інстанції в рішенні не надав оцінки доводам сторін, не зазначив нормативно-правовий акт на підставі якого підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов`язання прокуратури Одеської області письмово повідомити, так і підстави задоволення вимоги, лише зазначив, що позовні вимоги про повідомлення мати позивача про закриття кримінального провадження за реабілітуючими обставинами підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані на прохання особи письмово повідомити у місячний строк про своє рішення трудовий колектив, в якому працює особа, або за її місцем проживання.
Отже положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» не передбачено у разі закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, письмово повідомляти членів сім`ї про прийняте рішення слідчим, дізнавачем, прокурором або судом.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку, та зобов`язання повідомити підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового судового рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку задовольнити частково. Стягнути з Державного бюджету України на користьОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманого заробітку у розмірі 240,95 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області про зобов`язання повідомити мати позивача про закриття кримінального провадження за реабілітуючими обставинами, відмовити.
Щодо судових витрат
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до п. 13 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
За подання апеляційної скарги Одеською обласною прокуратурою сплачено судовий збір в сумі 3659,79 грн.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог закону, а Одеською обласною прокуратурою за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір, та апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то колегія суддів вважає, що скаржнику підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги у розмірі 3656,18 грн у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича Максима Миколайовича задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2022 року в оскаржуваній частині щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку, та зобов`язання повідомити, скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді неотриманого заробітку задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користьОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді неотриманого заробітку у розмірі 240,95 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області про зобов`язання повідомити відмовити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2022 року викласти у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , (ідентифікаційний код № НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) моральну шкоду за весь період знаходження під слідством протягом 204 місяця в сумі 1326000 (один мільйон триста двадцять шість тисяч) грн».

Компенсувати Одеській обласній прокуратуріза рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3656,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 травня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова