ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/40/21 Номер провадження 22-ц/814/1803/23Головуючий у 1-й інстанції Баркова Н.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Романченка Олексія Михайловича, представника ОСОБА_1 , на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 вересня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 11:22:19 год до 11:36:33 год, дата виготовлення повного текста судового рішення 17 грудня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Правекс-Банк» про визнання недійсним договору іпотеки, третя особа: ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, просив визнати недійсним договір іпотеки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,3 кв.м., житловою 29,4 кв.м., що укладений 12.11.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк», посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. за р.№2283 та судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 12.11.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджено заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.11.2019 року у справі № 639/485/17 (набрало законної сили 26.12.2019).

В квітні 2018 року під час ознайомлення з матеріалами справи №639/1230/18 в Жовтневому районному суді м.Харкова позивачу стало відомо про існування договору іпотеки, укладеного між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк».

ОСОБА_1 , як співвласник квартири, свою згоду на передачу спірної квартири в іпотеку не надавав, що є порушенням ч.ч. 2, 3 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 369 ЦК України в редакціях, чинних на день укладення спірного договору.

Визнання Жовтневим районним судом м.Харкова права власності на 1/2 частину квартири за позивачем відбулось станом на день її придбання та у період перебування із ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, а не внаслідок подання ним відповідного позову до ОСОБА_3 .. Отже, позивач не набув (отримав) право власності на половину квартири, а захистив свої права співвласника шляхом визнання цього права у судовому порядку.

З наведених підстав, на думку позивача, оспорюваний договір іпотеки суперечить закону, оскільки він як співвласник квартири не надавав нотаріально посвідченої згоди на передачу квартири в іпотеку АКБ «Правекс-Банк».

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання недійсним договору іпотеки відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі адвокат Романченко О.М., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що судом першої інстанції не враховано те, що позивач не був обізнаним про передачу позичальницею квартири в іпотеку без його згоди.

Підписане позивачем застереження в договорі поруки про його ознайомлення зі змістом кредитного зобов`язання не свідчить про обізнаність про наміри позичальниці на передачу квартири в іпотеку та висловлення згоди із цим. Відповідач не надав суду доказів існування нотаріальної згоди позивача на передання квартири в іпотеку.

Право спільної сумісної власності на іпотечну квартиру виникло у позивача у фактичних шлюбних відносинах за фактом придбання за спільні кошти подружжя, тому ухвалене в 2009 році рішення суду про визнання права не є рішенням про його виникнення. Позов у даній справі має на меті захист прав позивача від непогодженого з ним обтяження частини його майна правами вимоги відповідача та по своїй суті є негаторним, а до них не застосовується позовна давність.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.01.2022 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.02.2022 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.02.2022 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду, в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк», посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність апеляційної скарги, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зокрема вказували, що позивач був обізнаний та надав письмову згоду про передачу ОСОБА_2 квартири в іпотеку, про що свідчить його підпис у Анкеті-Заяві поручителя від 30.10.2007 року, а тому початок перебігу строку позовної давності для звернення з позовом до суду за захистом порушеного права в нього виник саме з 12 листопада 2007 року.

Звертається увага, що за станом на час укладення оспорюваного договору іпотеки у банка з урахуванням існуючих офіційних даних та інформації, наданої як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 не було підстав вважати спірну кватиру спільною власністю.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 08.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за станом на час укладення договору іпотеки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , не перебували між собою в зареєстрованому шлюбі.

Згідно договору купівлі-продажу від 12.11.2007, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Аверіною М.Е. та зареєстрованого за №2275, ОСОБА_2 придбала (прийняла у власність) двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 29,4 кв.м., загальною 52,3 кв.м. за ціну 282 800 грн, з яких 28 280 грн - кошти покупця, а 254 520 грн, що по курсу Національного Банку України станом на 12.11.2007 є еквівалентом 50 400 доларів США - кредитні кошти, надані покупцеві АКБ «Правекс-Банк» згідно кредитного договору №12006-172/07Р від 12.11.2007, які продавець отримав повністю від покупця, ще до підпису цього договору (а.с.7).

12.11.2007 між ОСОБА_2 та АКБ «Правекс-Банк» укладений кредитний договір №12006-172/07Р, відповідно до якого банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті на загальну суму 50 400,00 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договорами страхування нерухомого майна, укладення яких здійснюється на підставі та з урахуванням вимог п.6.1.14. даного Договору.

Кредит надається позичальникові строком з 12.11.2007 до 12.11.2022 зі сплатою 12,8 відсотків річних. Відповідно до п.п.3.1,3.2,3.3 договору - для забезпечення зобов`язань щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору, позичальник протягом 30-ти календарних днів з моменту підписання даного договору передає в іпотеку банку належне йому на праві власності нерухоме майно. Умови передачі нерухомого майна в іпотеку, звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно регулюються договором іпотеки, що укладається банком з позичальником. При непогашенні заборгованості позичальника перед банком в повному обсязі банк звертає стягнення на майно позичальника відповідно до чинного законодавства України (а.с.47-52, 91-96).

В забезпечення кредитного договору 12.11.2007 між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 , як поручителем, укладено договір поруки № 12006-172/07Р, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. за р. № 4625, за умовами якого поручитель зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №12006-172/07Р від 12.11.2007 у розмірі та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 12.11.2022 у розмірі 50 400 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості.

Як зазначено в п.1.2 договору, поручитель ознайомлений зі змістом зобов`язання, яке забезпечено порукою за цим договором, та не має претензій до умов кредитного договору, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до п.4.1 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до 12.11.2025 (а.с.59-61).

12.11.2007 між ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, та АКБ «Правекс-Банк», як іпотекодержателем, укладено договір іпотеки №12006-172/07Р, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. за р.№ 2283, відповідно до якого іпотекодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором №12006-172/07Р від 12.11.2007 та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, надалі основне зобов`язання, передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.53-58, 97-104).

Укладенню зазначеного вище договору передувало заповнення позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 анкет-заяв.

Так, в анкеті-заяві поручителя фізичної особи (отримання іпотечного кредиту), підписаної ОСОБА_1 , 30.10.2007 зроблено відмітку у відомостях про сім`ю, а саме: зазначено про те, що він знаходиться в цивільному шлюбі 7 років, дружина ОСОБА_2 .. Аналогічні відомості містить і анкета-заява фізичної особи (отримання іпотечного кредиту), підписана ОСОБА_2 29.10.2007, стосовно знаходження у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 , крім того анкета ОСОБА_2 містить відомості про знаходження у власності ОСОБА_2 на праві спільної власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 , однак в графі «планування кредиту» вказано суму 53 200 доларів США для купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_3 . В анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 , у розділі «Повідомте про свою власність» проставлені прочерки (а.с.62-64, 105-107).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15.11.2019 (справа № 639/485/17) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «Правекс Банк» задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 2001 року по грудень 2016 року включно. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину зазначеної квартири АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили 26.12.2019 року. (а.с. 8-13).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.09.2020 позовні вимоги Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволені повністю. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 солідарно на користь Акціонерного товариства «Правекс Банк» заборгованість за кредитним договором № 12006-172/07Р від 12 листопада 2007 року в сумі 22 620 (двадцять дві тисячі шістсот двадцять) доларів США 47 центів США, що складається із заборгованості по тілу кредиту - 19 583,54 долари США, процентів за користування кредитними коштами - 3 036,93 доларів США.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за станом на час укладення спірного договору іпотеки у банка були відсутні підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 була спільною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , а останній був обізнаний про те, що зазначене нерухоме майно передане в іпотеку у забезпечення виконання кредитних зобов`язань, за якими він був поручителем.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням наведених вимог закону.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 575 ЦК України та статті 1 ЗУ «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 ЗУ «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до статті 578 ЦК України та статті 6 ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Отже, законом прямо передбачено, що нерухоме майно, яке є спільною власністю осіб, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом ст.215 ЦК України договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню статті 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист порушеного цивільного права.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Судовим рішенням, що набрало законної сили, у справі № 639/485/17, квартиру АДРЕСА_1 , визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з огляду на встановлення факта їхнього проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2001 року по грудень 2006 року.

Укладаючи договір поруки 12.11.2007 року, ОСОБА_1 ствердив, що ознайомлений зі змістом зобов`язання, яке забезпечене порукою за цим Договором, та не має претензій до умов Кредитного договору, що є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2) (а.с.59).

Пунктом третім Кредитного договору передбачено, що позичальник, тобто ОСОБА_2 зобов`язується протягом 30/ти днів з дати укладення цього договору передати в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно (а.с.48).

В анкеті-заяві поручителя фізичної особи (отримання іпотечного кредиту), підписаної ОСОБА_1 , 30.10.2007, у розділі «Повідомте про свою власність» проставлені прочерки (а.с.62).

Наведені обставини у сукупності дають підстави обґрунтовано стверджувати, що ОСОБА_1 не міг не знати та не розуміти, що у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, укладеним ОСОБА_2 , остання передасть в іпотеку квартиру, право власності на яку було оформлено на неї, при цьому він свідомо не повідомив банку про свої права на квартиру, що свідчить про його згоду на укладення договору іпотеки.

Із позовом про визнання квартири спільною власністю ОСОБА_1 звернувся до суду у січні 2017 року, тобто через дев`ять років після укладення договору іпотеки, на укладення якого він фактично погодився.

У березні 2018 року АТ «Правекс Банк» пред`явило у суд позов до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №12006-172/07Р від 12.11.2007 року (справа № 639/1230/18).

Рішенням Жовтневого районного суду Харкова від 18 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суд від 27 січня 2021 року, позов АТ «Правекс Банк» задоволено стягнута солідарно із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за за кредитним договором №12006-172/07Р від 12.11.2007 року.

Із цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 05 січня 2021 року.

Отже, з наведеного слід зробити висновок про те, що при укладені оспорюваного іпотечного кредитного договору допущено порушення вимоги закону про надання нотаріально посвідченої згоди іншого співвласника на передачу в іпотеку нерухомого майна, проте таке порушення сталося, у тому числі і з відома самого ОСОБА_1 , який не повідомив банк про свої права на квартиру, і надав мовчазну згоду на укладення оспорюваного договору без його нотаріально посвідченої згоди, тобто відсутні підстави вважати, що зазначене порушення закону завдало шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 .

Звернення ОСОБА_1 до суду із позовом про визнання іпотечного договору недійсним спрямоване не на захист цивільних прав та інтересів, а на уникнення сплати боргу.

З урахуванням наведеного інші доводи апеляційної скарги з огляду на практику Європейського суду з прав людини у питанні застосування і тлумачення п.1 статті 6 Конвенції (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) не потребують детальної оцінки з урахуванням характеру спору, наданих у справу доказів, встановлених фактичних обставин та правових позицій сторін спору.

Отже, суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційний скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Романченка Олексія Михайловича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2023 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов