БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/7060/20
провадження № 2/361/237/23
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Руминіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Броварської міської ради Броварського району Київської області, Броварської районної державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та свідоцтва про право на спадщину за заповітом,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У жовтні 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24 лютого 1968 року уклав шлюб із відповідачем ОСОБА_2 . Одразу після одруження він переїхав проживати до дружини у будинок АДРЕСА_1 , який побудований із дерева у 1945 році й належав батькам дружини: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Їхнє подружжя за домовленістю із батьками дружини вирішили знести будинок та на його місці збудувати новий будинок з цегли та бетону. Через місяць після весілля вони розпочали будівництво нового будинку й менш ніж за один рік - збудували. Увесь процес будівництва нового будинку організовував позивач самостійно й на це були витрачені усі грошові кошти, подаровані на весілля, витрачена ним заробітна плата та його власні заощадження. Після побудови нового будинку й до цього часу проживає там з дружиною. До смерті у будинку також проживали батьки дружини: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Після смерті сестри його дружини - ОСОБА_8 , відповідач повідомила про те, що право власності на будинок ще у 1996 році зареєстроване на її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 від 17 травня 1996 року, виданого Княжицькою сільською радою народних депутатів. Разом з тим, з самого початку перед будівництвом була домовленість про те, що будинок буде оформлений на його дружину ОСОБА_2 й буде вважатися спільним сумісним майном подружжя. Сестра дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_8 випадково прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_6 , а тому його дружина змогла оформити на себе у порядку спадкування лише частини будинку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Донька ОСОБА_8 , яка була пенсіонером, прийнявши спадщину після смерті батька, фактично отримала право на спадкування 1/3 частини спірного житлового будинку. На даний час діти ОСОБА_8 , а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , відкрито заявляють про те, що вони претендують на 1/3 частину спірного будинку, який фактично отримала у спадок їхня мати. Це є несправедливим, оскільки батько ОСОБА_6 не приймав участі у будівництві й відповідно до статей 12, 16 Закону України «Про власність», статей 328, 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) не може бути його власником. Враховуючи викладене, позивач просить скасувати рішення Виконавчого комітету Княжицької сільської ради Броварського району Київської області від 12.05.1996 року, визнати недійсним свідоцтво № НОМЕР_1 про право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Княжицької сільської ради народних депутатів від 17.05.1996 року і свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане Броварською районною державною нотаріальною конторою 03.07.1996 року.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні визнала позов у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача Броварської міської ради Броварського району Київської області у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час повідомлений належним чином.

Представник відповідача Броварської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час повідомлений належним чином.

Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні позов просив задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час повідомлений належним чином. Подав письмові пояснення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки оскаржуване рішення не суперечить нормам законодавства на момент його ухвалення, а тому відсутні підстави для його скасування. Стосовно визнання недійсними свідоцтв, позивач не навів належних підстав, а тому вказана вимога задоволенню не підлягає. Також просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до спірних правовідносин.

Обставини справи, що встановлені судом

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 24 лютого 1968 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 1996 року, виданого державним нотаріусом Броварської районної нотаріальної контори та зареєстрованого у реєстрі за № 2885, - ОСОБА_2 успадкувала на підставі заповіту ОСОБА_6 від 26 грудня 1995 року, посвідченого виконкомом Княжицької сільської ради Ради народних депутатів та зареєстрованого у реєстрі за № 378, після його смерті 2/3 частини жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в с. Княжичі, Броварського району, Київської області, який належав померлому згідно із свідоцтвом № НОМЕР_1 про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Княжицької сільської Ради народних депутатів від 17 травня 1996 року та зареєстрованого в Броварському бюро технічної інвентаризації 17 травня 1996 року за № НОМЕР_1.

Будинок побудований у 1970 році з цегли, позначений на плані літерами А-І, жила площа будинку становить 100,7 кв.м., до будинку примикають надвірні будівлі: сарай - Б, прибудова - В, гараж - Г, прибудова - Д, літня кухня - Е, погріб - Ж, вбиральня - ЗІ, К, тротуар - Т, огорожа - №. На іншу 1/3 частину жилого будинку свідоцтво про право на спадщину за законом не видано.

Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок № НОМЕР_1 від 17 травня 1996 року ОСОБА_6 належав житловий будинок АДРЕСА_1 . Рік побудови - 1970.

Загальна площа житлового будинку А-1 становить 100,7 кв.м. Господарські будівлі та споруди: сарай - Б, прибудова - В, гараж - Г, прибудова - Д, літня кухня Е, погріб - Ж, вбиральня - З,К, тротуар - Т, огорожа - №.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року у справі №361/7478/18 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Броварської міської ради Броварського району Київської області, Броварської районної державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Вищевказаним рішенням установлено, що відповідно до спадкової справи № 281 до майна померлого ОСОБА_6 , із заявами про прийняття спадщини після його смерті до нотаріальної контори зверталися: ОСОБА_2 (донька) за заповітом; ОСОБА_8 (донька) за законом. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, як вже було зазначено вище, одержала ОСОБА_2 . Даних про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_8 матеріали спадкової справи не містять.

Також, ОСОБА_10 успадкувала після смерті ОСОБА_6 за законом - 1/2 частину компенсації, яка знаходиться в Українському національному фонді «Взаєморозуміння і примирення». На іншу 1/2 частину свідоцтво про право на спадщину не видано.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини.

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 2, 3, 4 Закону України «Про власність» від 07 лютого 1991 року № 697-ХІІ (далі - Закон № 697-ХІІ) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Власність в Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними. Суб`єктами права власності в Україні визнаються: народ України, громадяни, юридичні особи та держава. Майно може належати на праві спільної (часткової або сумісної) власності громадянам, юридичним особам і державам. Власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення (статті 11, 12, 13 Закону № 697-ХІІ).

Згідно із статтею 4 Цивільного кодексу Української РСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки. Відповідно до цього цивільні права і обов`язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій - з актів планування; в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва; внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав; внаслідок інших дій громадян і організацій; внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Статтями 4, 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним чи залучення співвідповідача з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі усіх відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Установлено, що власником 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про паво на спадщину за заповітом. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку ОСОБА_8 не отримувала.

Відсутність реєстрації права власності ОСОБА_8 на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, а також відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_6 не є перешкодою для реалізації ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 права на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , як і не є перешкодою для отримання належних ОСОБА_8 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями, яка була успадкована за її життя. Оскільки, виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке не пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.

Відтак, оспорюючи свідоцтво про право власності на спірний будинок, на підставі якого видане також оспорюване свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_2 , позивачем не залучено співвідповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , які є спадкоємцям першої черги померлої ОСОБА_8 та мають право на спадкування 1/3 частки спірного будинку. Тобто спір стосується спадкового майна, проте не всі спадкоємці залучені співвідповідачами у даній справі.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову внаслідок неналежного складу співвідповідачів.

На підставі викладеного та керуючись 264, 265, 354 ЦПК України,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Броварської міської ради Броварського району Київської області, Броварської районної державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок та свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Броварська міська рада Броварського району Київської області, адреса місцезнаходження: вул. Героїв України, 15, м. Бровари, Київська обл., 07400.

Броварська районна рада Київської області, адреса місцезнаходження: вул. Героїв України, 15, м. Бровари, Київська обл., 07400.

Треті особи:

ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 )

ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_4

ОСОБА_5 , адреса проживання: АДРЕСА_5 .

Суддя Н.М. Петришин