ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Гапонової А.В.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно з індексацією розміру аліментів, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивач та відповідач. Син проживає разом із позивачем на підставі нотаріально посвідченого договору між батьками від 24.09.2021 року. При цьому, відповідач коштів на утримання сина не надає, всі витрати позивач несе самостійно. За таких обставин, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення з матері дитини аліментів у сумі 5 000,00 грн., тобто у розмірі, що закріплений договором від 24.09.2021 року, який позивач фактично не виконує.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказала, що оскільки сторони самостійно визначили порядок сплати аліментів на дитину шляхом укладення договору від 24.09.2021 року, позивачем обрано невірний спосіб захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Додатково зазначила, що відповідач, яка на даний час проживає у Польщі, надає матеріальну допомогу на утримання сина. ОСОБА_5 також восени та влітку 2022 року кілька місяців проживав у матері, після чого повернувся до батька в Україну.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.11.2022 року було відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 06.02.2023 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 11).

Як вбачається із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №121 від 08.08.2022 року, ОСОБА_4 зареєстрований разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття..

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст. 191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У той же час, згідно ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Так, 24.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав, сплату аліментів та визначення місця проживання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловол С.М. та зареєстровано в реєстрі за №1077 (далі договір) (а.с. 12-13).

Сторони домовилися, що місцем проживання дитини є місце проживання батька. По досягненню дитиною віку десяти років, місце проживання дитини визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. По досягненню дитиною чотирнадцятирічного віку, місце проживання дитини визначається нею самою (п. 2.1., п. 2.5., п. 2.6. договору).

Як визначено п. 4.3. договору, сторони домовилися, що розмір аліментів на утримання сина, яку мати зобов`язується сплачувати до повноліття дитини, становить 5 000,00 грн. щомісячно, але у будь-якому випадку не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти повинні бути сплачені матір`ю не пізніше 25 числа кожного поточного місяця за поточний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий рахунок, про який повідомить батько, або шляхом особистої передачі коштів.

У ч. 2 ст. 7 СК України закріплена можливість урегулювання сімейних відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Згідно ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Згідно ст. 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Договір, у тому числі про сплату аліментів, насамперед є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Ч. 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо аліментних зобов`язань, шляхом укладення договору в добровільному порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у своїй постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором, стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Таким чином, стягнення аліментів за укладеним між сторонами договором відбувається у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.

Позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості отримання виконавчого напису нотаріуса на підставі укладеного між батьками договору про сплату аліментів, у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку, не надано.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, зокрема, належить і виконавчий напис нотаріуса.

При цьому, з положень ст.71 Закону випливає, що обов`язок обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів покладається на державного виконавця, на примусовому виконанні у якого перебуває виконавчий документ (виконавчий лист, судовий наказ, виконавчий напис нотаріуса тощо).

Як було встановлено судом, позивач за виконавчим написом нотаріуса про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, згідно укладеного договору, не звертався.

Окрім цього, встановлено, що даний договір сторонами не змінювався, не розривався та на теперішній час є дійсним.

З урахуванням того, що сторони умовами договору вже погодили порядок та розмір сплачуваного утримання на дитину (аліментів), встановлення розміру аліментів на підставі рішення суду призведе до подвійного стягнення аліментів на утримання дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

З огляду на такі положення чинного законодавства, враховуючи умови договору, укладеного 24.09.2021 року між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів у розмірі 5 000,00 грн. задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 3, 5, 13, 81, 141, 211, 223, 258-259, 268, 272-273, 354-355, 430 ЦПК України, ст.ст. 7-9, 180-182, 189, 191 СК України, ст.ст. 3, 6, 626-629, 638 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», постановою Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Осаулова Н.А.

Рішення суду виготовлено 07.02.2023 року