Справа № 127/4029/23
Провадження № 22-ц/801/1030/2023
№ 22-ц/801/1031/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 рокуСправа № 127/4029/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Оніщука В. В.,

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/4029/23 за апеляційною скаргою адвоката Слізяк Мар`яни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року, повний текст якого складено 27 березня 2023 року, та додаткове рішення цього ж суду від 30 березня 2023 року, повний текст якого складено 31 березня 2023 року, ухвалені у складі судді Антонюка В. В., в залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20 жовтня 2022 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.

Зазначає, що старший син ОСОБА_3 виявив бажання проживати разом з ним та з 12 січня 2023 року вони проживають разом в квартирі АДРЕСА_1 , яку він орендує.

Син ОСОБА_5 продовжує спілкуватись з матір`ю, однак на його прохання про перерахунок коштів, які вона отримує в рамках виконавчого провадження, відповідачка не реагує та коштів йому не надає.

З січня 2023 року син перебуває на його повному утриманні. Незважаючи на це, він зобов`язаний виконувати наказ та сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 .

Підсумовуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:

-припинити стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року у справі № 127/23746/22, починаючи з 26 січня 2023 року;

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду із цим позовом, а саме з 13 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року по справі № 127/23746/22 - припинено станом на день набрання рішенням суду законної сили і після повної сплати заборгованості по аліментах.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/5 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду із даним позовом, а саме з 13 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що неповнолітній ОСОБА_3 проживає з батьком, перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів. Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, суд вважав, що саме такий розмір з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини його мати ОСОБА_2 , є справедливим та співмірним, а також необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 2 000 грн. Решту витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу залишено за ОСОБА_1 .

Стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 133, 137 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У квітні 2023 року адвокат Слізяк М. М. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині припинення стягнення аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким дату припинення стягнення аліментів визначити 26 січня 2023 року. Крім того, просила додаткове рішення суду першої інстанції скасувати, як наслідок часткового скасування основного рішення у цій справі, а новий розподіл судових витрат указати в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 13 квітня 2023 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В.В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 квітня 2023 року справу призначено до розгляду на 11 травня 2023 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

згідно вимог сімейного законодавства отримувати аліменти може лише той з батьків, хто проживає з дитиною;

припинення аліментів повинно бути здійснено з моменту зміни місця проживання дитини 26 січня 2023 року, що встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та визнано відповідачем;

додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі, тому підлягає скасуванню.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням вимог процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Указує на необґрунтованість мотивів викладених в апеляційній скарзі заявника.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі у них народились діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20 жовтня 2022 року.

Постановою головного державного виконавця другого відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ МЮ (м. Хмельницький) від 14 листопада 2022 року ВП № 70266787 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01 листопада 2022 року.

З відповіді другого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на адвокатський запит від 06 лютого 2023 року, слідує, що станом на 31 січня 2023 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 складає 1 963,71 грн.

Відповідно до договору найму (оренди) від 02 січня 2023 року, акта МКП «УК «Київська» № 73к від 26 січня 2023 року та довідки МКП «УК «Київська» № 57 від 26 січня 2023 року ОСОБА_3 проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні першої інстанції встановлено, що позивач з сином ОСОБА_3 на даний час проживають в АДРЕСА_3 .

З довідки військової частини НОМЕР_1 від 01 лютого 2023 року № 56 слідує, що ОСОБА_1 за період з серпня 2022 року по січень 2023 року отримав грошове забезпечення у розмірі 308 639,50 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності, згідно з частинами четвертою, шостою статті 19, частиною першою статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналіз змісту апеляційної скарги свідчить про оскарження судового рішення лише в частині вирішення питання про припинення стягнення аліментів, а тому в іншій частині оскарження рішення не є предметом перегляду апеляційним судом.

Отже, колегія суддів здійснює перегляд рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року лише в частині та межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 вересня 2022 року по справі № 686/18140/21, дійшов такого висновку:

«припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача».

Отже, відповідно до положень СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16-ц зроблено висновок, що:

«сімейне законодавство України не містить підстав для припинення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми частини четвертої статті 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягуються аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним».

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що син ОСОБА_3 з 26 січня 2023 року проживає разом з ним.

Матеріалами справи встановлено та визнано відповідачем, що ОСОБА_3 з 26 січня 2023 року проживав разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , яку орендував останній, що підтверджується договором найму (оренди) від 02 січня 2023 року, актом МКП «УК «Київська» № 73к від 26 січня 2023 року та довідкою МКП «УК «Київська» № 57 від 26 січня 2023 року.

На даний час син проживає з позивачем в АДРЕСА_3 .

Указані обставини сторонами не оспорюються.

Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні СК України може бути підставою для звільнення від сплати аліментів платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати аліментів повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

З урахуванням встановленого та положень указаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для припинення стягнення аліментів з позивача на користь відповідача, проте не врахував наданих доказів на підтвердження періоду з якого слід припинити стягнення 26 січня 2023 року.

Відтак колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині періоду припинення стягнення аліментів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, дають підстави для висновку, що судове рішення в оскаржуваній частині ухвалене без додержання норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року по справі № 127/23746/22 - припинити з 26 січня 2023 року і після повної сплати заборгованості по аліментах».

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року слід залишити без змін.

Щодо оскарження додаткового рішення

Колегія суддів здійснює перегляд додаткового рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2023 року в частині та межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

31 січня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Слізяк М. М. укладено договір про надання правничої допомоги.

Пунктом 4.4 договору встановлено, що вартість надання адвокатських послуг складає 10 000 грн.

Згідно з п. 4.2 після підписання договору, замовник сплачує виконавцю аванс у розмірі 5 000 грн.

На підтвердження виконання умов договору представником позивача надано суду акт про надану правничу допомогу від 22 березня 2023 року та квитанцію про оплату наданих послуг, згідно з якими вартість витрат на правничу допомогу складає 10 000 грн.

Статтею 137 ЦПК України закріплено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зробила висновок про те, що:

«витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). При прийнятті рішення щодо відшкодування витрат на правову допомогу слід керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат».

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява N 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява N 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Колегія суддів вважає, що надані представником позивача докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Верховний Суд у постановах від 21 квітня2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов таких висновків:

«втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».

У додатковому рішенні суд першої інстанції зменшив витрати на правничу допомогу у зв`язку із тим, що заявлена сума є завищеною щодо іншої сторони спору, є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт зважаючи на те, що справа є незначної складності.

Колегія суддів дійшла висновку, що вивчивши наявні у матеріалах справи докази понесення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, проаналізувавши розмір заявлених витрат на оплату послуг адвоката на предмет співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

З огляду на те, що апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції лише в частині періоду припинення стягнення аліментів, підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції немає.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції в частині періоду припинення стягнення аліментів, що фактично оскаржувалось позивачем, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1610,40 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Слізяк Мар`яни Миколаївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2022 року по справі № 127/23746/22 - припинити з 26 січня 2023 року і після повної сплати заборгованості по аліментах».

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1610,40 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький