Справа № 314/3485/22
Провадження № 2/314/243/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2023 м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області в складі судді Мануйлової Н.Ю., секретар судового засідання Рясна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу № 314/3485/22 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми пенсії,

В С Т А Н О В И В:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заяваГоловного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми пенсії у розмірі 73860,42 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та 14.12.1999 отримує пенсію по інвалідності 3 групи (особа з інвалідністю 3 групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС) в розмірі фактичних збитків відповідно до ЗУ «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Під час перевірки матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 спеціалістами управління було встановлено факт неправильного призначення пенсії. Пенсія ОСОБА_1 розраховується відповідно до норм постанови від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З набранням чинності Постанови КМУ від 26.06.2019 № 543 «Про внесення змін до деяких постанови КМУ» пенсійна виплата ОСОБА_1 була перерахована з 01.07.2019, розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках) і його розмір пенсії з 01.07.2019 склав 8235,65 грн. та перераховувався у подальшому відповідно до законодавства України.

Відповідно до виписки з акту огляду у МСЕК від 14.12.1999 розмір фактичних збитків (у відсотках) ОСОБА_1 складав 70%, а згідно з випискою з акту огляду у МСЄК від 10.12.2002 вже складав 50%, проте зміни до пенсійної справи не були внесені, оскільки 01.07.2019 це не вплинуло на розмір пенсійної виплати, яку було розраховано з 70% фактичних витрат. У серпні 2021 року розмір пенсії було перераховано відповідно до матеріалів пенсійної справи, а саме з урахуванням 50% втрати працездатності і розмір виплати з 01.07.2019 склав 6686,50 грн.

Під час приведення пенсійної справи ОСОБА_1 у відповідність виникла переплата пенсії за період з 01.07.2019 по 31.08.2021 у розмірі 73860,42 грн. Таким чином, під час обчислення пенсії була допущена рахункова помилка.

Для вирішення питання щодо утримання виявленої переплати ОСОБА_1 направлялись листи-запрошення, пропонувалось повернути виявлену переплату шляхом написання заяви щодо її утримання, або повернення коштів на рахунок управління. На теперішній час пенсіонер до управління не надав згоду на утримання переплати, зайво виплачені кошти до Головного управління ПФУ не надходили.

Позивач зазначає, що в даному випадку суми надміру сплачених коштів можливо стягнути тільки на підставі відповідного рішення суду.

Ухвалою суду від 16.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

03.02.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого з позовними вимогами ОСОБА_1 та його представник не згодні, оскільки правильність здійснення розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Враховуючи те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про неправомірне діяння з боку відповідача, яке спричинило виплату надмірних сум пенсії, а також наявність рахункової помилки, оскільки відсутні докази (наприклад, висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії, та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії, то вимога позивача про наявність підстав для задоволення позову є неправомірною.

01.03.2023 представник позивача надіслав до суду заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 12000 грн., які сплатив відповідач відповідно до квитанції № 2023/03/01 про оплату послуг з надання професійної правової (правничої) допомоги, наданих на підставі договору від 31.01. 2023, укладеного між адвокатом Сашковим М. В. та ОСОБА_1 , на підтвердження зазначеного надано також акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання професійної правової (правничої) допомоги від 31.01.2023.

23.03.2023 представник відповідача надіслав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів сплати грошових коштів через установу банку по відшкодуванню витрат на правничу (правову) допомогу, та додав копії квитанцій.

23.03.2023 представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

06.04.2023 представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без відповідача та його представника.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та 14.12.1999 отримує пенсію по інвалідності 3 групи (особа з інвалідністю 3 групи, захворювання пов`язане з наслідками аварії на ЧАЕС) в розмірі фактичних збитків відповідно до ЗУ «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пенсія ОСОБА_1 розраховується відповідно до норм постанови від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». З набранням чинності Постанови КМУ від 26.06.2019 № 543 «Про внесення змін до деяких постанови КМУ» пенсійна виплата ОСОБА_1 була перерахована з 01.07.2019, розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках) і його розмір пенсії з 01.07.2019 склав 8235,65 грн. та перераховувався у подальшому відповідно до законодавства України.

Відповідно до виписки з акту огляду у МСЕК від 14.12.1999 розмір фактичних збитків (у відсотках) ОСОБА_1 складав 70%, а згідно з випискою з акта огляду у МСЕК від 10.12.2002 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках складав 50%, проте зміни до пенсійної справи не були внесені, оскільки 01.07.2019 це не вплинуло на розмір пенсійної виплати, яку було розраховано з 70% фактичних витрат. У серпні 2021 року розмір пенсії було перераховано відповідно до матеріалів пенсійної справи, а саме з урахуванням 50% втрати працездатності і розмір виплати з 01.07.2019 склав 6686,50 грн.

Представник позивача у позовній заяві зазначила, що під час приведення пенсійної справи ОСОБА_1 у відповідність через рахункову помилку виникла переплата пенсії за період з 01.07.2019 по 31.08.2021 у розмірі 73860,42 грн.

30.11.2021 Відділ обслуговування громадян № 12 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ України в Запорізької області надіслали відповідачу повідомлення від 26.11.2021 № 28102, у якому повідомили, що за період виплати пенсії з 01.07.2019 по 31.08.2021 у ОСОБА_1 виникла переплата пенсії в сумі 73860,42 грн.,у зв`язку з проведеним перерахунком пенсії відповідно до вимог ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та запропоновано повернути вказану суму переплати пенсії у добровільному порядку, шляхом написання заяви в управлінні або направлення її поштою. У разі, якщо ОСОБА_1 добровільно не поверне вказану суму, йому повідомили, що ГУ ПФУ України вимушене буде звернутися до суду з позовом про стягнення зайво отриманих коштів.

За змістом ч.1ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно зст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ч.1ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Виходячи із характеру та суті даного спору, вимог діючого законодавства, суд вважає, що обов`язковому доказуванню під час розгляду даної справи підлягає наявність факту рахункової помилки УПФУ під час нарахування пенсії відповідачу, та недобросовісність (зловживань) з його боку. При цьому, за змістом приведених норм матеріального закону (як загального, так і спеціального) безпідставно набута пенсія може бути стягнута лише за одночасної наявності обох вказаних умов.

На правильне застосування вказаних норм звертав увагу Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17.

Крім того, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14).

Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що позивач в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надав суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що відповідач щодо виплати йому пенсії діяв недобросовісно, допустив будь-які зловживання, зокрема, свідомо, навмисно подав документи, які містять недостовірні відомості, з метою незаконного отримання пенсії.

Слід також зауважити, що у рішенні ЄСПЛ від 26 квітня 2018 року у справі «ИAKAREVIЖ v.CROATIA» суд звертав увагу, що у випадку, коли компетентний орган приймає рішення на користь заявника та продовжує здійснювати відповідні платежі, заявник має законні підстави припускати, що отримані платежі є юридично правильними. Також ЄСПЛ підкреслював, що з урахуванням того, що сума, яку отримувала заявниця, була достатньо скромною і витрачена на задоволення основних життєвих потреб, вимога до заявниці про відшкодування суми допомоги, виплаченої помилково компетентним органом, становить надмірний індивідуальний тягар для неї і свідчить про порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції.

Таким чином, підстав, передбачених ст.1215 ЦК України, ч.1ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача надміру виплаченої пенсії, судом не встановлено, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.15,16,1212,1215 ЦК України, ч.1 ст.50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми пенсії, відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Наталія Юріївна Мануйлова

06.04.2023