Справа № 758/8370/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника позивача - адвоката Короля В.Р.,

представника відповідача-1 - адвоката Ромащенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл», ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2019 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Гугл» (відповідач-1), ОСОБА_2 (відповідач-2) та АТ «ТРК «Люкс» (відповідач-3), в якому просить: 1) визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію, яка міститься у відеосюжеті та статті ОСОБА_2 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», яка ІНФОРМАЦІЯ_1 поширена на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належить Акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6, про те, що: « ОСОБА_3 . Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку»; 2) зобов`язати ОСОБА_2 в строк не пізніше десяти календарних днів з дати набрання законної сили судового рішення у даній цивільній справі, спростувати висловлену ОСОБА_2 інформацію в відеосюжеті та статті «ІНФОРМАЦІЯ_5», яка ІНФОРМАЦІЯ_1 поширена на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належить Акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6, про те що: « ОСОБА_3 . Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку» шляхом оголошення у найближчому публічному виступі ОСОБА_2 на телебаченні, прес-конференції, брифінгу чи іншому публічному заході за участі засобів масової інформації, повідомлення наступного змісту: «Мною, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було повідомлено неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_1 . Заявляю, що згідно з рішенням суду, є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності інформація про те, що: « ОСОБА_3 . Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку»; 3) зобов`язати Акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» в строк не пізніше десяти календарних днів з дати набрання законної сили судового рішення у даній цивільній справі, спростувати інформацію в відеосюжеті та статті «ІНФОРМАЦІЯ_5», яка ІНФОРМАЦІЯ_1 поширена на сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що належить Акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6, про те що: « ОСОБА_3 . Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку» шляхом розміщення на інтернет-ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_2 , який належить Акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», повідомлення наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у відео сюжеті та статті ОСОБА_2 на сайті ІНФОРМАЦІЯ_8, що належить Акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», було повідомлено неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_1 . Заявляємо, що згідно з рішенням суду, є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності інформація про те, що « ОСОБА_3 . Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку»; 4) заборонити Акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс» поширювати шляхом розміщення на інтернет-ресурсі ІНФОРМАЦІЯ_2 , який належить Акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», висловлену ОСОБА_2 під час відеосюжету та у статті «ІНФОРМАЦІЯ_5» ІНФОРМАЦІЯ_1 інформацію, про те що: « ОСОБА_3 . Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку»; 5) заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ГУГЛ» здійснювати на власному Інтернет-порталі ІНФОРМАЦІЯ_7 поширення посилань на інформацію відносно ОСОБА_1 , яка була висловлена та поширена ОСОБА_2 під час відеосюжету та статті «ІНФОРМАЦІЯ_5» ІНФОРМАЦІЯ_1, про те що: « ОСОБА_3 . Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку».

Позов мотивований тим, що Указом Президента України від 30 жовтня 1999 року №1417/99 10 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 (далі - Позивач) призначено строком на п`ять років на посаду судді Московського районного суду міста Харкова. Постановою Верховної Ради України від 23 вересня 2004 року № 2039-IV «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Московського районного суду міста Харкова безстроково. Постановою Верховної Ради України від 9 лютого 2006 року № 3432-IV «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Харківського окружного адміністративного суду безстроково. Постановою Верховної Ради України від 16 квітня 2009 року № 1282-VI «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Київського апеляційного адміністративного суду. Постановою Верховної Ради України від 21 червня 2012 року №5012-VI «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Вищого господарського суду України. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 08 листопада 2018 року № 3380/0/15-18 «Про переведення судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 на посаду судді господарського суду міста Києва» ОСОБА_1 було переведено на посаду судді господарського суду міста Києва. Таким чином, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить майже 20 років. Окрім того, ОСОБА_1 взяла участь у спеціалізованому навчальному курсі з медіації та здобула кваліфікацію «Медіатор», що підтверджується дипломом від 29 серпня 2018 року, брала участь у семінарі «Успішне звернення до Європейського суду з прав людини: від теорії до практики», що підтверджується сертифікатом від 13 квітня 2018 року, проходила методологічний тренінг для тренерів на тему: «Методика підготовки та викладення тренінгів для НШСУ», що підтверджується сертифікатом від 13 лютого 2018 року, брала участь у IV щорічному форумі «Медіація і право», що підтверджується сертифікатом від 01 червня 2018 року. Також, ОСОБА_1 з 2013 року проводить лекції в Інституті підвищення кваліфікації керівних кадрів Національної академії державного управління при Президентові України, а у 2014 році була прийнята на посаду асистента кафедри трудового права та права соціального забезпечення юридичного факультету КНУ ім. Т. Шевченка має низку наукових публікацій, зокрема: «Сутність охорони правовідносин у трудовому праві», «Правова природа охоронюваних відносин у трудовому праві», «Принципи організаційно-управлінських відносин у трудовому праві», «Зарубіжний досвід організаційно-управлінських відносин у трудовому праві», «Організація охоронюваних та організаційно-управлінських відносин у трудовому праві», тощо. Але, наразі ОСОБА_1 , із відкритих джерел (сайт ІНФОРМАЦІЯ_10) з відео сюжету та статті автором якого є ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/763 від 31.08.2012 року, видане Закарпатською обласною КДКА, адреса робочого місця: АДРЕСА_1 тел. НОМЕР_3) (вказівка на автора статті та сюжету міститься на сайті «24 канал» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9) стало відомо про поширення ІНФОРМАЦІЯ_1 недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 у вигляді статті з заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_5» та відповідного відео сюжету. ОСОБА_2 в своєму записі окремо зазначає негативну та недостовірну інформацію про суддю Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 : «Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку». Вказані звинувачення ОСОБА_4 є голослівними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а також паплюжать честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 зазначив недостовірну інформацію про те, що у ОСОБА_1 викрадено 500 000 доларів, до яких ОСОБА_1 не має жодного відношення. Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_2 поширив інформацію, яка була вказана у Висновку про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який було 05 травня 2017 року затверджено Громадською радою доброчесністю (далі - Висновок від 05.05.2017 року), в якому було вказано інформацію про те, що: «Кандидат стала жертвою збройного пограбування ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з чим опинилася у цетрі конфлікту пов`язаного з електронним декларуванням. Так, Голова Ради суддів України, ОСОБА_6 , використала факт розбійного нападу на Кандидата для дискредитації електронного декларування. ( "..Саме зе-декларацій, на думку пані ОСОБА_7 , крадії дізнаються, яке майно та кошти можна викрасти у суддів"/ ІНФОРМАЦІЯ_11). Версія злочину, озвучена ОСОБА_8 , не відповідає реальним обставинам, оскільки в е-декларації Кандидата не міститься інформації, ані щодо будинку, який було пограбовано, ані коштів, які було викрадено». Однак, ОСОБА_2 умисно не повідомив, що станом на 05.05.2017 року він був членом Громадської ради доброчесності та що 12 липня 2018 року Київським апеляційним адміністративним судом у справі № 826/6961/17 винесено постанову (далі - Постанова від 12.07.2018 року), якою: - визнано протиправним та скасовано Висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджено Громадською радою доброчесності 05.05.2017 р. Визнано протиправним та скасовано Рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді Протоколу засідання Громадської ради доброчесності №14 від 05.05.2017 р., в частині затвердження Висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Отже, ОСОБА_2 , як колишньому члену Громадської ради доброчесності, добре відомо, що предиційним фактом, а саме Постановою від 12.07.2018 року визнано повністю протиправним та повністю скасовано Висновок від 05.05.2017 року, в тому числі з неправдивою інформацією про те, що у ОСОБА_1 викрадено «не задекларовані гроші із не задекларованого будинку». Крім того, ОСОБА_2 стверджуючи про суддю Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 : «Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку», фактично стверджує, що у ОСОБА_1 викрали 500 000 доларів та що ОСОБА_1 має або у власності, або у користуванні будинок, з якого викрадено вказані грошові кошти. При цьому ОСОБА_2 не наводить ніяких доказів, а саме прізвища сусідів та будь-яких інших належних та допустимих доказів, які підтвердили б інформацію, що вказаний будинок був придбаний за участі ОСОБА_1 і вона постійно проживає у ньому із власником протягом 4-х років. Крім того, ОСОБА_2 , який має свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю, міг самостійно знайти посилання на Єдиний державний реєстр судових рішень, з якого вбачається , що ОСОБА_9 придбав вказаний будинок в 2010 році зі своєю колишньою дружиною. Крім того, ОСОБА_10 , як свідок може підтвердити, що ОСОБА_1 не має жодного відношення до викрадених у нього грошових коштів та вищевказаного будинку. Отже, ОСОБА_2 під час підготовки статті прийняв до уваги не підтверджені та вигадані факти, пояснення невідомих осіб. Зазначає, що не можна звинувачувати ОСОБА_1 в тому, що ОСОБА_10 займав посаду голови ДСА України. Вважає, що це єдина причина підвищеного інтересу ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та до її приватного життя. Відповідна стаття та відео сюжет за авторством ОСОБА_2 були розміщені на сайті ІНФОРМАЦІЯ_10, який перебуває у власності АТ «ТРК Люкс» Отже, АТ «ТРК Люкс» здійснюється поширення посилань на недостовірну інформацію, яка була поширена ОСОБА_2 . Однак, вищевказані висловлювання ОСОБА_2 є недостовірною та негативною інформацією та за своєю суттю є наклепом, та такими, що наносять шкоду честі, гідності та діловій репутації судді Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 , внаслідок чого вказана інформація є недостовірною та підлягає спростуванню. Крім, того ТОВ «ГУГЛ» на власному веб-ресурсі розміщено посилання на вищевказану статтю з заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_5» та відповідного сюжету. Отже, ТОВ «ГУГЛ» здійснюється поширення посилань на недостовірну інформацію, яка була поширена АТ «ТРК Люкс» та ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ від 01.07.2019 р. вищевказаний позов переданий для розгляду судді ОСОБА_11 .

Ухвалою від 09.07.2019 р. вищевказаний позов був залишений без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2019 р. головуючим по розгляду вищевказаного позову визначено суддю Ларіонову Н.М.

Ухвалою від 05.11.2019 р. відкрито провадження за вищевказаним позовом з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

У березні 2020 року представником відповідача-1 ТОВ «Гугл» подано відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що ТОВ «Гугл» є не належним відповідачем, оскільки, щоб бути належним відповідачем у справі про спростування недостовірної інформації, ТОВ "Гугл" має бути або автором інформаційного матеріалу, або власником веб-сайту, на якому поширюють недостовірну інформацію. Однак ТОВ "Гугл" не є ані власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 , ані представництвом власника цього веб-сайту в Україні, та жодним чином не може впливати на зміст веб-сайту. Оскільки, ТОВ "Гугл" не с реєстрантом доменного імені google.com.uа та, відповідно, власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім цього, ТОВ "Гугл" не є представництвом компаній Гугл Інк. [Google Inc.] чи Гугл ЛЛС Google LLC] в Україні. Відтак, ТОВ "Гугл" не є власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 та не має відношення до будь-якої інформації, що видається пошуковою системою Google, а доводи позовної заяви про причетність ТОВ "Гугл" до веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими. Таким, чином, за рахунок ТОВ «Гугл» неможливо задовільнити позовні вимоги, оскільки ТОВ «Гугл» не блокує, не розміщує, не видаляє та ніяким іншим чином не впливає на інформацію, розміщену на сторонньому сайті ІНФОРМАЦІЯ_3, власником якого є окрема самостійна юридична особа- Гугл Інк., незалежно від наявності відповідного рішення.

У серпні 2020 року представником відповідача-1 ТОВ «Гугл» подані письмові пояснення, в яких наполягав на тому, що ТОВ «Гугл» є неналежним відповідачем у даній справі. Та просив суд додатково звернути уваги, щодо правових висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 р. у справі № 904/4494/18, від 25.06.2019 р. у справі № 910/17792/17, від 15.05.2019 р. у справі № 727/1561/16-ц, від 17.04.2018 р. у справі №523/9076/16-ц, від 12.11.2019 р. у справі № 904/4494/18.

У серпні 2020 року представником відповідача-3 ПАТ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС» подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що у позовній заяві не обґрунтовується належними доказами, що саме ПАТ «ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ ЛЮКС» належить офіційний сайт телеканалу новини «24», де була розміщена стаття з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» та відповідний відеозапис. Окрім цього, Публікація посту Відповідачем-1 і поширення такого іншими Відповідачами мало намір сприяти обговоренню суспільно-важливих питань, які становили значний інтерес для громадськості. А це, зокрема, питання судової реформи та доброчесного набору суддів до Верховного Суду. Оскільки Верховний Суд сформований ще у 2017 році, проте, станом на момент написання та публікації статті, було ще 78 вільних вакансій, які мали бути закритими за результатами нового конкурсу. Під час відбору суддів на зайняття таких вакансій відбувається тісна взаємодія між Громадською радою доброчесності та Вищою кваліфікаційною комісією суддів. Громадської ради доброчесності № 14 від 05.05.2017 р. також вказується, що версія злочину, озвучена ОСОБА_6 , не відповідає реальним обставинам, оскільки в е-декларації Кандидата не міститься інформації, ані щодо будинку, який було пограбовано, ані коштів, які було викрадено. Проте Кандидат не вжила необхідних заходів для її публічного спростування. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі N? 826/6961/17 від 17.07.2018 було визнати протиправним та скасовано Рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді Протоколу засідання Громадської ради доброчесності №14 від 05.05.2017 р., в частині затвердження Висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики. Проте таке скасування Висновку не означає визнанню тих фактів, що у Позивача не було викрадено кошти. Тобто у рішенні Київського апеляційного адміністративного суду не встановлювались факти достовірності чи недостовірності такої інформації про Позивача. Висновок Громадської ради доброчесності стосувався того, що ОСОБА_1 не відповідала критеріям доброчесності та професійної етики. Зрештою тільки суд загальної юрисдикції може встановити факт того чи сталась крадіжка чи такої не відбулося. Варто підкреслити, що таке оспорюване твердження « ОСОБА_1 . Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку» побудоване у формі оціночної конструкції на підставі фактологічної інформації, поширеної у ЗМІ. Адже слово «відома» позначає особу, про яку знають; знайома (Словник української мови: в 11 тт. / АН УРСР. Інститут мовознавства; за ред. І. К. Білодіда. - К.). такий термін є нейтральним за характером. У даному випадку представники ЗМІ активно поширювали інформацію про можливу крадіжку у Позивача і про те, що такі кошти не були задекларовані. Автор статті не вказує твердження про факт, що у Позивача дійсно сталась крадіжка коштів. Судження побудоване навколо слова «відома», тобто Позивач є відомою внаслідок поширення щодо неї інформації. Оскільки крадіжка сталась у ОСОБА_9 , чоловіка з яким Позивач спільно проживає, тобто близької особи, то автором статті вжито займенник «у неї» для підкреслення важливості такої ситуації і значення наслідків для Позивача. У свою чергу, Позивач надавала інтерв`ю деяким ЗМІ про обставини такої ситуації (ІНФОРМАЦІЯ_12). Отже, проаналізувавши судження, які Позивач просить визнати недостовірними та спростувати, з урахуванням мовностилістичного аналізу доходять до висновку, що інформація про позивача мала певну фактологічну підставу та поширювалась для суспільного обговорення, а тому таке речення у відеосюжеті та у поширеній статті є оціночним.

У липні 2021 р. відповідачем -2 ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що жодних свідомо неправдивих вигадок відповідач ОСОБА_2 не поширював. Оспорена інформація була поширена та піддавалася суспільній дискусії задовго до її поширення ОСОБА_2 та відповідає дійсності у тій формі, у якій вона була поширена відповідачем. Щодо порушення презумпції невинуватості, то у цій ситуації такого порушення також не було, адже поширені відомості у тій формі, у якій вони були поширені, відповідають дійсності: 1) було здійснене пограбування; 2) майно не було задеклароване; 3) Відповідач ОСОБА_2 не торкався питання, не задекларувала. Зважаючи на те, що Позивачка займала посаду судді, а також на важливість процесу е-декларування для встановлення незалежної судової системи, яка керується виключно принципами верховенства права, підвищений рівень уваги громадянського суспільства до об`єктів майна, які декларують судді України, незрозуміле походження викраденого майна, перші заяви Позивачки ЗМІ про те, що саме на неї спрямовувалися дії грабіжників, вважає, що як найперші публікації у ЗМІ про пограбування, так і фраза Позивача про ці факти у спірній фразі не можуть бути підставо до притягнення до відповідальності. Окрім цього, Судові рішення, якими був скасований Висновок Громадської ради доброчесності від 05.05.2017, не вирішували питання достовірності інформації, яка була вказана у Висновку і стосувалася декларування майнового стану Позивачки. Тобто у Вказаному висновку немає інформації, яка б звинувачувала Позивачку у тому що вона не задекларувала майно, яке стало предметом пограбування. У Висновку вказано про те, що майно, інформація про викрадення якого була поширена в інтернеті, не було зазначене у декларації Позивачки, а тому пограбування Позивачки не має стосунку до висловів Голови Ради суддів ОСОБА_6 про те, що причиною пограбування Позивачки та інших суддів було е-декларування. У Висновку вказано, що Позивачка не вжила необхідних заходів для публічного спростування інформації про те, що насправді пограбовано було не її. Це підтверджується й інформацією із засобів масово інформації. Так, у жодній з описаних і перелічених вище статей сама ОСОБА_1 не вказувала, що пограбовано її не було. Натомість Позивачка у своїй позовній заяві вказує, що саме Висновок став джерелом інформації для ОСОБА_2 . Більш того, ОСОБА_2 був членом Громадської Ради доброчесності та був добре обізнаний. Що вказаний висновок був скасований судом. Проте Позивачка не вказує, що причиною скасування Висновку були процедурні питання, а не вирішення питання про достовірність інформації. Натомість питання про достовірність інформації про декларування майна ОСОБА_1 взагалі не розглядалися судом, який скасував Висновок. Тобто обставини достовірності чи недостовірності декларування майнового стану ОСОБА_1 не є встановленими у постанові Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/6961/17 від 12.07.2018 р., яким скасовано Висновок Громадської Ради Доброчесності від 05.05.2017 р. Окрім цього, ОСОБА_2 мав право публікувати у своєму блозі суспільно важливу інформацію, яка була попередньо опублікована іншими ЗМІ, та не може нести за це відповідальність. Спірна фраза, яку поширив відповідач ОСОБА_2 у своєму блозі вже була поширена. Вищевказана інформація була опублікована задовго до публікації спірного матеріалу відповідача-2.

В підготовчому засіданні 26.07.2022 р. протокольною ухвалою закрито підготовче провадження з призначенням судового розгляду справи.

Ухвалою від 16.02.2023 р. позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл», ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.06.2023 р. ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 16.02.2023 р. скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 20.07.2023 р. справу № 758/8370/19 призначено до судового розгляду.

В судове засіданні представник позивача-адвокат Король В.Р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, просив задовольнити позов з підстав, наведених в ньому.

Представник відповідача 1 - адвокат Ромащенко Д.О. в судовому засідання заперечувала проти позову, пояснення надали аналогічні, зазначеним у відзиві на позовну заяву.

Відповідач-2 ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Свою позицію висловив у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача-3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Свою позицію висловив у відзиві на позовну заяву.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 30 жовтня 1999 року №1417/99 10 «Про призначення суддів» ОСОБА_1 (далі - Позивач) призначено строком на п`ять років на посаду судді Московського районного суду міста Харкова.

Постановою Верховної Ради України від 23 вересня 2004 року № 2039-IV «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Московського районного суду міста Харкова безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 9 лютого 2006 року № 3432-IV «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Харківського окружного адміністративного суду безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 16 квітня 2009 року № 1282-VI «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Київського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Верховної Ради України від 21 червня 2012 року №5012-VI «Про обрання суддів» ОСОБА_1 обрано суддею Вищого господарського суду України.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 08 листопада 2018 року № 3380/0/15-18 «Про переведення судді Вищого господарського суду України ОСОБА_1 на посаду судді господарського суду міста Києва» ОСОБА_1 було переведено на посаду судді господарського суду міста Києва.

Загальний стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить майже 20 років.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилається на те, що їй із відкритих джерел (сайт ІНФОРМАЦІЯ_10) з відео сюжету та статті автором якого є ОСОБА_2 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 21/763 від 31.08.2012 року, видане Закарпатською обласною КДКА, адреса робочого місця: АДРЕСА_1 тел. НОМЕР_3) (вказівка на автора статті та сюжету міститься на сайті «24 канал» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_9) стало відомо про поширення ІНФОРМАЦІЯ_1 недостовірної інформації щодо неї у вигляді статті з заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_5» та відповідного відео сюжету.

Як зазначає позивач, ОСОБА_2 в своєму записі окремо зазначає негативну та недостовірну інформацію про суддю Господарського суду міста Києва ОСОБА_1 : «Вона стала відома після того як у неї вкрали незадекларованих 500 000 доларів із незадекларованого будинку». Вказані звинувачення ОСОБА_4 є голослівними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами, а також паплюжать честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 зазначив недостовірну інформацію про те, що у ОСОБА_1 викрадено 500 000 доларів, до яких ОСОБА_1 не має жодного відношення.

Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_2 поширив інформацію, яка була вказана у Висновку про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який було 05 травня 2017 року затверджено Громадською радою доброчесністю (далі - Висновок від 05.05.2017 року), в якому було вказано інформацію про те, що: « Кандидат стала жертвою збройного пограбування ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з чим опинилася у цетрі конфлікту пов`язаного з електронним декларуванням.

Окрім цього, позивач вказала, що ОСОБА_2 умисно не повідомив, що станом на 05.05.2017 року він був членом Громадської ради доброчесності, та що 12 липня 2018 року Київським апеляційним адміністративним судом у справі № 826/6961/17 винесено постанову (далі - Постанова від 12.07.2018 року), якою: визнано протиправним та скасовано Висновок про невідповідність кандидата на посаду судді Верховного Суду ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики, який затверджено Громадською радою доброчесності 05.05.2017 р.; визнано протиправним та скасовано Рішення Громадської ради доброчесності, оформлене у вигляді Протоколу засідання Громадської ради доброчесності №14 від 05.05.2017 р., в частині затвердження Висновку про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності та професійної етики.

Таким чином, на думку позивача ОСОБА_2 , як колишньому члену Громадської ради доброчесності, добре відомо, що предиційним фактом, а саме Постановою від 12.07.2018 року визнано повністю протиправним та повністю скасовано Висновок від 05.05.2017 року, в тому числі з неправдивою інформацією про те, що у ОСОБА_1 викрадено «не задекларовані гроші із не задекларованого будинку».

Однак суд дійшов такого, як вбачається з Рішення Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 р., якими був скасований Висновок Громадської ради доброчесності від 05.05.2017, не вирішували питання достовірності інформації, яка була вказана у Висновку і стосувалася декларування майнового стану Позивачки.

У пункті 1.1. Висновку Громадської ради доброчесності щодо кандидата на посаду судді Верховного Суду України ОСОБА_1 від 05.05.2017р. вказано, що « 1.1. Протягом своєї професійної кар`єри на посаді судді, Кандидат неодноразово згадувалася ЗМІ у контексті публічних конфліктів. Конфлікти за участі Кандидата, набули широкого розголосу та стали предметом громадських розслідувань (ІНФОРМАЦІЯ_13). Більшість з них пов`язані з професійною діяльністю Кандидата. Зокрема, найбільш резонансними були наступні: 1.1.4. Кандидат стала жертвою збройного пограбування ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з чим опинилася у цетрі конфлікту пов`язаного з електронним декларуванням. Так, Голова Ради суддів України, ОСОБА_6 , використала факт розбійного нападу на Кандидата для дискредитації електронного декларування. ("..Саме з е-декларацій, на думку пані ОСОБА_7 , крадії дізнаються, яке майно та кошти можна викрасти у cyддів" ІНФОРМАЦІЯ_11).

Версія злочину, озвучена ОСОБА_6 , не відповідає реальним обставинам, оскільки в е-декларації Кандидата не міститься інформації, ані щодо будинку, який було пограбовано, ані коштів, які було викрадено. Проте, Кандидат не вжила необхідних заходів для її публічного спростування.».

Таким чином, у Вказаному висновку немає інформації, яка б звинувачувала Позивачку у тому що вона не задекларувала майно, яке стало предметом пограбування. У Висновку вказано про те, що майно, інформація про викрадення якого була поширена в інтернеті, не було зазначене у декларації Позивачки, а тому пограбування Позивачки не має стосунку до висловів Голови Ради суддів ОСОБА_6 про те, що причиною пограбування Позивачки та інших суддів було е-декларування.

Окрім цього, у Висновку вказано, що Позивачка не вжила необхідних заходів для публічного спростування інформації про те, що насправді пограбовано було не її.

Це підтверджується й інформацією із засобів масово інформації. З яких вбачається, що

сама ОСОБА_1 не вказувала, що пограбовано її не було.

Натомість Позивачка у своїй позовній заяві вказує, що саме Висновок став джерелом інформації для ОСОБА_2 . Більше того, ОСОБА_2 був членом Громадської Ради доброчесності та був добре обізнаний, що вказаний висновок був скасований

судом.

Позивач посилається на ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України про те, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом.

Однак як вбачається з матеріалів справи, причиною скасування Висновку були процедурні питання, а не вирішення питання про достовірність інформації. Натомість питання про достовірність інформації про декларування майна ОСОБА_1 не розглядалася судом, який скасував Висновок.

Тобто обставини достовірності чи недостовірності декларування майнового стану ОСОБА_1 не є встановленими у постанові Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/6961/17 від 12.07.2018р., яким скасовано Висновок Громадської Ради Доброчесності від 05.05.2017.

Судом встановлено, що 12 липня 2018 року Київським апеляційним адміністративним судом у справі №826/6961/17 винесено Постанову.

Суд скасував Висновок з таких підстав:

- На порушення вимог Регламенту та наведених законодавчих приписів Висновок не містить ані номеру колегії, ані прізвищ та ініціалів членів колегії, ані їх підписів. Ухвалюючи Висновок, ГРД не посилалась на зазначені обставини, а відтак у суду були відсутні підстави для їх врахування у судовому рішенні.

- Не містить Висновок і відомостей про те, скільки членів ГРД були присутніми на засіданні колегії 05.05.2017 р., а отже і про те, чи було це засідання повноважним.

Крім того, скасовуючи рішення першої інстанції, який залишив Висновок в силі, суд апеляційної інстанції вказав, що:

-Суд першої інстанції не повинен був обґрунтовувати замість відповідача законність прийнятого Висновку, посилаючись на нові обставини, оскільки згідно зі статті 77 КАС України у таких справах навіть суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення;

-Окружний адміністративний суд також не надав оцінки твердженням позивача про те, що Національним агентством з питань запобігання корупції не складено щодо неї жодного документу щодо можливого неправильного заповнення декларацій, хоча ці твердження мають суттєве значення, враховуючи наступне.

-Стосовно посилання Відповідача невжиття нею необхідних заходів для публічного спростування версії злочину, жертвою якого вона стала, суд зазначає, що така обставина не може бути самостійною підставою для висновків про невідповідність Позивача критеріям професійної етики. Крім того, Позивач заперечила такі доводи Відповідача, в обґрунтування чого зазначила, що особисто надавала пояснення журналістам та заперечувала зв`язок скоєння злочину із е-декларуванням.

Таким чином, ці аргументи суду апеляційної інстанції свідчать тільки про те, що суди розглядали інцидент із пограбуванням тільки у зв`язку з тим, що Позивачка не вжила заходів для своєчасного повідомлення, що кошти не підлягали декларуванню. Тобто суди першої та апеляційної інстанції, що розглядали справу про обґрунтованість Висновку, не встановлювали обставини достовірності чи недостовірності того, чи ОСОБА_1 мала декларувати майно чи ні. Вони оцінювали лише те, як акт подання чи неподання декларації впливає на законність Висновку від 05.05.2017р. та чимала його брати до уваги Громадська рада доброчесності.

Крім того, як встановлено судом Висновок Громадської ради доброчесності не був єдиним джерелом інформації про пограбування та декларування для ОСОБА_2 .

Так, у першому розділі відзиву відповідача ОСОБА_2 перелічені матеріали відомих в Україні 3МІ, які писали про те, що відбулося пограбування майна судді, яке було відсутнє у її декларації.

З огляду судової практики Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справах про захист гідності, честі та ділової репутації Верховний Суд вказав, що для правильного вирішення справи про визнання інформації недостовірною судам необхідно встановити, чи є інформація, яку позивач просить визнати недостовірною, висновками самого журналіста, чи зазначена інформація була поширена з іншого джерела.

Так, 23 травня 2018 року у справі КЦС ВС розглянув справу N? 188/1367/15-ц за позовом ОСОБА-4 до ОСОБА 5, ОСОБА_6, комунального підприємства «Редакція районної громадсько-політичної газети «Степова зоря» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області» в особі засновника Петропавлівської районної ради про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації, та стягнення моральної шкоди. У справі, що переглядалася, судами установлено, що у громадсько-політичній газеті «Степова Зоря» Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області розміщена стаття про позивача як замовника крадіжки врожаю з орендованого поля.

Заперечуючи проти позову, автор статті ОСОБА_6 зазначала, що інформація була поширена у статті з іншого джерела - з сюжету телеканалу «112 Україна», який стосувався обставин скошування врожаю з орендованого поля. Стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика (справи від 22 жовтня 2007 Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France та від 19червня 2003року Pedersen and Baadsgaard v. Denmark).

Повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства» (справа від 26 листопада 1991 року The Observer and The Guardian v. The United Kingdom).

У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у поширенні висловлювань інших осіб суттєво заважали пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатись, якщо для іншого немає винятково вагомих причин.

Законодавство надає журналістам імунітет від цивільної відповідальності за дослівне відтворення матеріалу. Суд звертає увагу на те, що це положення у загальному плані відповідає його підходу до свободи журналістів поширювати висловлювання, зроблені іншими (справи від 23 вересня 1994 року Jersild v. Denmark та від 29березня 2001року Thoma v. Luxembourg).

Верховний Суд зауважив, що суд апеляційної інстанції на зазначені норми права уваги не звернув і не перевірив, чи є інформація, яку просить визнати недостовірною ОСОБА_4, висновками самого журналіста, чи ця інформація була поширена з джерела іншого засобу масової інформації - сюжету телевізійного каналу112 Україна».

Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (Додаток 8 Постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №188/1367/15-ц (провадження № 61-6766св18).

Окрім цього, в судовому засіданні встановлено, що спірна фраза, яку поширив ОСОБА_2 у своєму блозі, вже була опублікована задовго до публікації спірного матеріалу відповідача-2, що підтверджується відповідними поселеннями на публікації, які наявні в матеріалах справи.

А відтак, ОСОБА_2 поширив інформацію, яка була поширена у ЗМІ задовго до її опублікування у його блозі.

Поширена інформація несе значний суспільний інтерес, адже стосується вимог щодо декларування майна суддів, що має важливе значення для побудови верховенства права та незалежної судової системи в Україні. Кожен випадок невідповідності рівня життя декларантів 3 фактично задекларованими доходами викликає та має викликати у суспільстві значний резонанс та дискусію, як і сталося у випадку з Позивачкою.

У цій ситуації також має вагу висновок ЄСПЛ про те, що «Свобода вираження поглядів... становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи». «Свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, ай тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе».

«Ці принципи мають особливе значення, коли йдеться про пресу. .. на ній лежить обов`язок повідомляти інформацію та ідеї на політичні теми так само, як і в інших сферах, які становлять громадський інтерес. І не лише засоби масової інформації мають завдання повідомляти таку інформацію та ідеї, а й громадськість має право отримувати їх». (Див. п. 41 рішення ССПЛ у справі Lingens v. Austria від 8 липня 1986 року).

Окрім цього, на Відповідача поширюються журналістські стандарти захисту від відповідальності за поширення інформації з інших джерел. Так, актуальний технологічний розвиток змінив традиційне середовище ЗМІ, як це описано, зокрема, в СМ/Rec(2011)7 стосовно нового визначення ЗМІ, що привело до виникнення нових концепцій ЗМІ та нового розуміння динамічної екосистеми ЗМІ. Розвиток інформаційних та комунікаційних технологій спрощує участь у суспільному обговоренні для все більш широкого та розмаїтого спектру суб`єктів. Тому Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що окремі особи, організації громадянського суспільства, інформатори та вчені, на додачу до професійних журналістів та ЗМІ, можуть значним чином сприяти суспільному обговоренню і таким чином відігравати роль, подібну чи рівноцінну тій, яку традиційно відіграють інституалізовані ЗМІ та професійні журналісти.

Комітет ООН з прав людини у своєму загальному коментарі №34 вказав, що «журналістика - це діяльність, яку веде широке коло осіб, у тому числі професійні журналісти на умовах постійної зайнятості, аналітики, блогери й інші особи, які самостійно полікують інформацію будь-якого типу у друкованих виданнях, мережі Інтернет чи деінде».

Гениральна Асамблея ООН визнала, що «журналістика постійно розвивається і включає здобутки інституції ЗМІ, окремих осіб і низки організацій, які шукають, одержують або надають інформацію ЗМІ, окремих осіб і низки організацій, які шукають. Одержують або надають інформацію чи ідеї будь-якого типу як онлайн, так і оффлайн і таким чином сприяють суспільному обговоренню».

Згідно з Планом дій ООН щодо безпеки журналістів та проблеми безкарності, «захист журналістів не повинен обмежуватися особами, які офіційно визнані журналістами, він поширюється на інших осіб, зокрема працівників медіа громад й громадянських журналістів та інших осіб, які можуть використовувати нові ЗМІ як засіб звернення до своєї аудиторії».

Схожого функціонального підходу дотримується і Верховний Суд. У постанові від 19.08.2020 р. у справі № 214/4970/18 Верховний Суд вказав: «Аналізуючи два наведених вище визначення понять «журналіст», Суд вбачає, що поняття, зазначене у примітці до статті 345-1 КК, є значно ширшим, аніж в Законі України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

По-перше, законодавець поклав в основу визначення даного поняття у КК функціональний аспект професії журналіста, тобто статус журналіста пов`язується з діяльністю, яка має ознаки зазначені у примітці до статті 345-1 КК, а не займаною посадою.

По-друге, законодавець у примітці до статті 345-1 КК не обмежився поширенням інформації лише через засоби масової інформації, до яких відносяться друковані засоби масової інформації (преса) (частина 1 статті 1 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні), аудіовізуальні (електронні) засоби масової інформації (стаття 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення»), інформаційні агентства (стаття 1 Закону України «Про інформаційні агентства»), а й включив до цього переліку мережу Інтернет.

Як встановлено судом, відповідач-2 на момент публікації був представником декількох громадських організацій та блогером. Його блог, де була опублікована стаття зі спірною фразою щодо ОСОБА_1 , виходить на 24 каналі щотижня починаючи з 4 квітня 2018 року. Тобто відповідач має домовленості та документи, погоджені з редакцією 24 каналу, що додатково підтверджує його журналістський статус.

Щодо тверджень позивача проте, що ТОВ «ГУГЛ» здійснюється поширення посилань на недостовірну інформацію, суд дійшов такого.

Як встановлено судом, ТОВ "Гугл" не є ані власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 , ані представництвом власника цього веб-сайту в Україні, та жодним чином не може впливати на зміст веб-сайту.

Це підтверджується наступним, як встановлено судом ТОВ "Гугл" не є реєстрантом доменного імені google.com.uа та відповідно, власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За нормою ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порушення вимог ЦІК України Позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що українська компанія ТОВ "Гугл" є власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3.

???Відповідно до ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", "власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу".

Як встановлено судом, згідно з даними, отриманими з відкритих джерел, а саме із сервісу WHOIS, який надає інформацію про реєстраторів та реєстрантів доменних імен, реєстрантом доменного імен іgoogle.com.ua є компанія Гугл Інк [Google Inc.] (копія наявна в матеріалах справи).

Тобто власником доменного імені, а отже, і веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 є американська компанія Гугл Інк., правонаступником якої наразі є Гугл ЛЛС, юридична особа, зареєстрована за законами штату Каліфорнія, США, а не українське ТОВ "Гугл".

???Відтак, ТОВ "Гугл" не є власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_3 та не має відношення до будь-якої інформації, що видається пошуковою системою Google, а доводи позовної заяви про причетність ТОВ "Гугл" до веб-сайту не знайшли свого підтвердження.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Тугл" не є представництвом компаній Гугл Інк. (Google Inc.] чи Гугл ЛЛС [Google LLC] в Україні.

????Відповідно до ч.4.2-3 ст. 95 Цивільного кодексу України, представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Згідно з наявних в матеріалах справи відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Гугл" здійснює підприємництво в організаційно-правовій формі "товариство з обмеженою відповідальністю", а отже є самостійним суб`єктом господарювання.

Таким чином, єдиним допустимим доказом для підтвердженням статусу представництва іноземного суб`єкта господарювання в Україні може бути тільки свідоцтво про реєстрацію відповідного представництва згідно з Інструкцією про порядок реєстрації представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, затвердженою наказом Міністерства зовнішніх економічних зв?язків і торгівлі України від №30 від 18.01.1996 р.

?Однак такого свідоцтва щодо ТОВ "Гугл" не існує. Наявність вказівки на організаційно-правову форму "товариство з обмеженою відповідальністю" в назві ТОВ "Гугл" сама по собі свідчить про самостійний господарський статус останнього.

????Той факт, що засновниками ТОВ "Гугл" є компанії Гугл Інтернешнл ЛЛС та Гугл ЛЛС, не спростовує самостійний господарський статус юридичної особи ТОВ "Гугл".

Такий самий самостійний статус у правовідносинах мають і американські компанії Гугл Інтернешнл ЛЛС та Гугл ЛЛС.

Таким чином, ТОВ "Гугл" ніяким чином не може впливати на результати пошуку у пошукові системі Google на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_3, власником якого є американська компанія Гугл Інк..

А отже, ТОВ «Гугл» незалежно від наявності відповідного рішення суду не впливає на інформацію, розміщену на сторонньому сайті ІНФОРМАЦІЯ_3, а також не блокує, не розміщує та не видаляє.

Окрім цього, позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідач-3 ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс» 04.03.2019 року на своєму офіційному веб-сайті телеканалу новин «24», опублікувавши статтю та відеозапис з назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_5», розповсюдило недостовірну та негативну інформацію, яка посягає на її честь, гідність та ділову репутацію.

Щодо поширення інформації Відповідачем -3, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 15 Постанови Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009

року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» одним з обов`язкових елементів юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є встановлення такого факту як поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Тобто саме Позивач повинен належними та допустимими доказами довести, що поширенням спірного контенту займався Відповідач-3.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних доказів того, що саме Приватному акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс» належить офіційний сайт телеканалу новини «24», де була розміщена стаття з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5» та відповідний відеозапис.

Положеннями п. 9, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлюється, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Верховний Суд України наголошує, що дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Таким чином, єдиним та допустимим доказом приналежності веб-сайту певній юридичній чи фізичній особі є саме довідка адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

У постанові, Верховного Суду у справі № 910/2853/17 від 13.03.2018 року вказується, що Позивач на підтвердження факту того, що конкретна юридична особа володіє веб-сайтом повинен надати докази того, що власником доменного імені є відповідач або, що йому передане вказане доменне ім`я у власність або користування, на підставі відповідного договору, або надати докази того, що користування доменним ім`ям здійснюється без належної правової підстави саме відповідачем; надати докази того, що саме відповідач має доступ до спірного веб-сайту або створив відповідний обліковий запис. Оформлення головної сторінки веб-сайту, на якій була розміщена оскаржувана інформація, за допомогою візуального позначення знака для товарів і послуг відповідача не доводить тієї обставини, що він є власником такого сайту.

Європейський суд з прав людини відмовив у прийнятті заяви «Неділенко та Когут проти України» від14 травня 2019 року (заява №42058/08), оскільки подавши дифамаційні позови проти інтернет-ресурсів, на яких були опубліковані, статті негативного характеру, заявники не вжили заходів для визначення власників сайтів, авторів статей та їхні адреси. ЄСПЛ у п. 34,36 вказує, що немає ніяких доказів того, що заявники не змогли зв`язатися з адміністраторами спірних веб-сайтів з метою отримання відповідної інформації про авторів статей та власників веб-сайтів. Так само заявники не намагалися шукати цю інформацію у власника реєстраторів доменних імен. Аргумент заявників про те, що вони не знали про існування такого і тому не застосувався до цієї організації, не може слугувати виправдання для заявників.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» власником веб-сайту є особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу. Реєстрант доменного імені та отримувач послуг хостингу є відповідальними за створення технологічної можливості функціонування (працездатності) веб-сайту та доступу до нього інших осіб через мережу Інтернет. Лише володілець облікового запису (власник веб-сайту) встановлює порядок та умови використання веб-сайту та є особою, відповідальною за зміст веб-сайту. А тому важливо у справах про порушення прав у мережі Інтернет поширенням інформації встановлювати належного власника веб-сайту.

Таким чином, сам факт наявності спірної інформації на певному інтернет-ресурсі без встановлення власника веб-сайту, де такий матеріал розміщений, належними та допустимими доказами, не може вважатись поширенням відповідачем відомостей, які порочать честь, гідність та репутацію позивача.

Окрім цього, позивач у позовній заяві стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_10 перебуває у власності у ПАТ «Телерадіокомпанія Люкс», проте доказів такого факту не було надано.

А тому позивачем не було доведено наявність одного з обов`язкових елементів юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову у справах про захист честі, гідності і ділової репутації, а саме - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, ст.95 ЦК України, ст. 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гугл», ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гугл» (місцезнаходження: 04070, м.Київ, вул.П.Сагайдачного, буд.25-Б; );

Відповідач-2 - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач-3 - Акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» (місцезнаходження за адресою: 79008, м.Львів, пл.Галицька, буд.15К ).

Суддя Н. М. Ларіонова