У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

Справа №348/161/23

2/348/326/23

31 січня 2023 року м. Надвірна

Суддя Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Бурдун Т.А., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, представник позивача адвокат Гандзюк Ірина Романівна, -

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Гандзюк І.Р., звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд, передусім, виходить з того, що позовна заява повинна бути подана з додержанням вимог, визначених ст. ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

У відповідності до вимог статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що таку слід залишити без руху з наступних підстав:

- у порушення вимог п.5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, не зазначив якими доказами підтверджуються викладені у ній обставин щодо встановлення опіки позивача над малолітніми дітьми, та передання їх позивачу на виховання, створення дітям належних умов проживання, залишення відповідачем малолітніх дітей у пологовому будинку, та відсутності зацікавленості останньої дітьми.

-відповідно до п.8 ч.1 ст. 175 ЦПК України не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви.

Також, частиною 5 ст. 177 ЦПК передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Проте, позивачем жодного доказу до позовної заяви не додано.

У пункті 7 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Крім того, частинами 4 та 5 ст.19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів, зокрема, про позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Проте, в позовній заяві позивач ОСОБА_1 не зазначив, чи звертався він до органу опіки та піклування, чи наявний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей. Крім того, в позовній заяві позивач не залучив орган опіки та піклування як третю особу.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно з пп. 2,3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями), судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, і так само за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073 грн. 60 коп.

Відповідно ч.3 ст.6 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

З позовної заяви вбачається, що позивач фактично заявляє дві (різні) вимоги: немайнового характеру - «про позбавлення батьківських прав» та майнового характеру - «про стягнення аліментів».

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовних вимог про стягнення аліментів, однак, за подання позовних вимог про позбавлення батьківських прав позивач при зверненні до суду повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Позивачем всупереч норм цивільного процесуального законодавства до позовної заяви не додано квитанції про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн., не додано документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону та не зазначено обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановленому законом розмірі.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст. ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

При таких обставинах, відповідно до ст.185 ЦПК України, вважаю, що позов підлягає залишенню без руху та позивачу слід надати строк для усунення недоліків.

На підставі наведеного та, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 187, 255, 354 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали та роз`яснити, що в іншому випадку позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Т.А.Бурдун