ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/18617/22

Провадження № 22-ц/4820/406/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Магера О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/18617/22 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року (суддя Карплюк О.І.) про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила розірвати укладений 01.06.2020 між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір довічного утримання (догляду) в частині, в якій він укладений ОСОБА_4 .

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року провадження у справі закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України посилаючись на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2021.

Так, фактичною підставою у справі №686/9008/21 за позовом ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання, на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, було неналежне виконання ОСОБА_3 умов цього договору, а юридичною підставою були положення статей 509, 624, 744, ч.1 ст.746, ч.1 ст.755, ч.1 ст.756 ЦК України. Однак ОСОБА_1 , звертаючись 05.09.2022 до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання (справа №686/18617/22) фактичними підставами позову вказувала те, що у спірному договорі не було визначено вартість матеріального забезпечення як її, так і чоловіка ОСОБА_4 , а саме за який період їм мала надаватись допомога відповідачкою у розмірі 3-х неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а юридичними підставами для позову були положення ст.ст. 3, 541, абзацу 3 ч. 3 ст. 746, абзацу 3 ч. 3 ст. 757 ЦК України та правовий висновок Верховного Суду, що висловлений у постанові від 09 лютого 2022 року у справі №199/8422/17.

Апелянт вважає, що укладений 01 червня 2020 року у тому числі і померлим ОСОБА_4 договір довічного утримання (догляду) не припинився, а тому він в силу таких засад цивільного судочинства, як справедливість, добросовісність та розумність має бути розірваний, адже у спірній квартирі залишилась проживати позивачка, яку, як і померлого ОСОБА_4 , всупереч недолугих умов договору, відповідачка не доглядала.

Зважаючи на викладене, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Позивачка ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник апелянтки ОСОБА_2 подав клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon», яке ухвалою суду було задоволено.

Однак, через неможливість підключення представника апелянтки до мережі Інтернет (перебування у потязі) відеоконференцзв`язок не відбувся.

Відповідно до ч.4 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза приміщенням суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Колегія суддів, враховуючи вищенаведене та те, що розумність строків розгляду справи судом є одними із основних принципів цивільного судочинства дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Закриваючи провадження у справі на підставі п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з наявності судового рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2021 року, що набрало законної сили у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Аналогічний за змістом висновок зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, ухваленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Європейський суд з справ людини у своїх рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Встановлено, що звертаючись до суду із позовом у справі №686/9008/21 в квітні 2021 року ОСОБА_1 просила суд розірвати договір довічного утримання (догляду), який укладено 01.06.2020 між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Оксанюк А.А. та зареєстрований в реєстрі за №3787 та повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на цю квартиру; та скасувати обтяження на нерухоме майно за договором довічного утримання від 01.06.2020, зареєстрованого в реєстрі за №3788.

Звертаючись до суду із позовом в серпні 2022 року, ОСОБА_1 просила суд розірвати укладений 01.06.2020 між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір довічного утримання (догляду) в частині, що укладений ОСОБА_4 .

Тобто склад сторін та предмет спору у цих справах є тотожними. І, на думку апеляційного суду, викладення ОСОБА_1 у новому позові вимог у дещо зміненій редакції не є свідченням пред`явлення позову з іншим предметом.

Також, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про тотожність і підстав зазначених позовів. Так, в обох справах позивачка ОСОБА_1 , заявляючи вимогу про розірвання договору довічного утримання (перший раз - в квітні 2021 року в повному обсязі, а другий раз - в серпня 2022 року в частині, що укладений ОСОБА_4 ) посилається на те, що відповідачка ОСОБА_3 умов спірного договору не виконувала і передбачену договором допомогу не надавала.

З вищезазначеного випливає, що ОСОБА_1 звернулася в серні 2022 року до відповідачки з вимогами, що вже були предметом судового розгляду та за наслідками яких ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції, що підстави позову ОСОБА_1 у цій справі є іншими, ніж у справі № 686/9008/21 є такими, що не заслуговують на увагу.

Адже посилання позивачки на правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 09 лютого 2022 року у справі №199/8422/17 про те, що у разі смерті одного із співвідчужувачів при їх множинності, з урахуванням принципу розумності, договір довічного утримання (догляду) не припиняється, а відповідно зменшується лише обсяг зобов`язання набувача (співнабувачів), не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки ці посилання фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 із рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2021 року по справі № 686/9008/21 в частині відмови у їй у розірванні спірного договору з підстав його припинення в зв`язку із смертю чоловіка позивачки ОСОБА_4 .

Також, твердження апелянта про те, що судом першої інстанції не взято до уваги такі підстави позову ОСОБА_1 , як не зазначення у оспорюваному договорі істотних умов є голослівними, адже зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 у цій справі відсутня така підстава позову.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай