Справа № 462/2733/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Демидюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просить припинити право власності відповідачки ОСОБА_2 на 1/3 частку будинку АДРЕСА_1 зі сплатою їй грошової компенсації у розмірі 343892 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка ОСОБА_2 є його колишньою дружиною, шлюб з якою був розірваний рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2017. Житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності позивачу в розмірі 2/3 та відповідачці у розмірі 1/3. Будинок складається з трьох кімнат житловою площею 51,1 кв.м. Зазначає, що відповідачка у даному будинку не проживає, однак постійно приходить туди, без згоди позивача заселила наймачів. Оскільки ОСОБА_2 приходить в будинок у будь-який час, він не може там проживати, хоча іншого житла у нього не має. Кожний прихід відповідачки в будинок супроводжується сварками, образами. ОСОБА_2 неодноразово міняла замки на вхідних дверях, а тому відповідач, коли приходить додому, не знає, чи зможе він сьогодні увійти всередину свого будинку. Все це змусило відповідача орендувати житло, а також звернутися до суду з позовом про виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності. Проте, відповідно до висновку експерта від 19.09.2022 поділ будинку між співвласникми 2/3 та 1/3 технічно неможливий, так як площі житлового будинку по ідеальних частках не відповідатимуть будівельним нормам. Отже, враховуючи те, що поділ будинку між співвласниками неможливий, а також те, що у позивача іншого житла немає, на відміну від відповідачки, яка крім частки у вказаному будинку, має у приватній власності 3/4 частки чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , а також квартиру на АДРЕСА_3 , а тому останній просить позов задоволити, припинити право власності відповідачки ОСОБА_2 на 1/3 частку будинку АДРЕСА_1 зі сплатою їй грошової компенсації.

30.07.2018 відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позову вона не визнає, так як вважає, що вони з позивачем можуть проживати в цьому будинку без реального поділу.

16.10.2018 представником відповідачки ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що до моменту виникнення суперечок у колишнього подружжя, позивач разом із відповідачкою проживали близько 30-ти років у квартирі батьків відповідачки за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_1 прописаний по даний час. Твердження позивача, що такий не має де проживати не відповідає дійсності, оскільки прописка передбачає право користуванням позивачем квартирою за адресою: АДРЕСА_4 . Щодо твердження позивача, що 1/3 спірного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на прохання ОСОБА_1 , відповідачка отримала як подарунок від його брата, не відповідає дійсності, оскільки фактично ОСОБА_2 купила цю 1/3 частки будинку за 35000 доларів США в ОСОБА_4 , хоча по факту це було оформлено договором дарування. Щодо квартири, яка знаходиться на АДРЕСА_3 , то дана квартира була подарована ОСОБА_2 її матір`ю ОСОБА_5 . Просить в задоволенні позову відмовити.

Позивач та його представник в судове засідання не з"явилися, проте подали до суду заяви, в яких просять позов задовольнити та розглядати справу без їх участі, що суд вважає за можливе.

Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідачки, яка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали справи №462/3338/19, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10.03.2017 було розірвано /том 1 а.с. 18/.

Також судом встановлено, що сторонам на праві спільної часткової власності належить спірний будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 належить 2/3 частки вказаного будинку, а ОСОБА_2 1/3 частки такого, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 26.08.2005, договором дарування 1/3 частки житлового будинку від 07.12.2012, договором дарування 1/3 частки житлового будинку від 15.12.2011, витягами про державну реєстрацію прав, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /том 1 а.с. 6-11/.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2019 за клопотанням позивача була призначена судова будівельно-технічна експертиза. На вирішення експертів були поставлені запитання: Яка ринкова вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 ? Чи можливий виділ в натурі 2/3 часток будинковолодіння АДРЕСА_1 , якщо так, то які варіанти цього виділу? Чи зміняться ідеальні частки співвласників при виділі в натурі 2/3 часток будинковолодіння АДРЕСА_1 ?

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи науково-дослідного інституту судових експертиз від 19.09.2022, ринкова вартість будинковолодіння по АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження, становить: 1031673 грн. Виділити (поділити) ОСОБА_1 2/3 часток у житловому будинку АДРЕСА_1 у відповідності до ідеальних часток співвласників (2/3 і 1/3) та вимог ДБН технічно неможливо. Питання зміни ідеальних часток співвласників при виділі (поділі) в натурі будинковолодіння АДРЕСА_1 експертом не досліджувалося, оскільки з технічної точки зору виділити (поділити) в натурі вказаний житловий будинок (1/3 та 2/3 ід.част.) не вбачається можливим.

Частинами першою, другою і четвертою статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтями 358, 360 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Результат аналізу статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок про те, що не зазначення у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України.

При цьому, суд зауважує, що отримання грошової компенсації при припиненні права власності особи на частку в спільному майні на підставі ст. 365 ЦК України, на відміну від ст. 364 ЦК України, не потребує згоди особи, право власності якої припиняється.

У зв`язку з тим, що виділ частки позивача в будинку АДРЕСА_1 є технічно неможливим, позивач звернувся з позовними вимогами припинити право власності відповідачки ОСОБА_2 на 1/3 частку будинку АДРЕСА_1 зі сплатою їй грошової компенсації.

Також, підставою звернення позивача до суду стало те, що спільне володіння і користування майном з відповідачкою є неможливим, оскільки в них неприязні стосунки та постійні конфлікти, підтвердженням чого є наступне.

Судом встановлено, що в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебувала справа № 462/3338/19 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25.11.2019, яке постановою Львівського апеляційного суду від 12.03.2020 залишено без змін, в задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису - відмовлено.

Даним рішенням встановлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виникли неприязні стосунки, які призводять до конфліктів, у тому числі між ними виник спір щодо користування належним їм на праві спільної часткової власності будинком по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 з 2017 року не проживає у будинку по АДРЕСА_1 , у будинок не навідується, так як ключів від будинку не має і з метою уникнення будь-яких контактів з ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про реальний поділ будинку.

При вирішенні заявлених ОСОБА_2 вимог про заборону ОСОБА_1 перебувати у місці спільного проживання у будинку по АДРЕСА_1 і заборону наближатися на відстань менше 300 м до цього місця, суд врахував, що ОСОБА_1 іншого житла, окрім будинку по АДРЕСА_1 , не має, у той час як ОСОБА_2 , окрім вказаного будинку, має у власності ще дві квартири у м.Львові.

Наведене свідчить про наявність зі сторони ОСОБА_2 спору щодо спільного будинку, що не може розцінюватись як насильство в сім`ї, а також про те, що вона вчиняє всі можливі дії та заходи щодо позбавлення ОСОБА_1 єдиного місця проживання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Отже, вирішуючи спір на підставі наявних в матеріалах доказів, враховуючи те, що у наявних взаємовідносинах між сторонами як співвласниками об`єкта житлової нерухомості наявні всі складові, визначені ст. 365 ЦК України, суд вважає, що право часткової власності відповідачки може бути припинено зі сплатою їй грошової компенсації за належну частку та визнанням права власності на частку відповідачки за позивачем.

Припинення права особи на частку у спільному майні як одна із підстав припинення права власності, узгоджується також із положеннями ч. 1ст. 346 ЦК України, яка встановлює перелік підстав припинення права власності, що не є вичерпним, а частиною другою вказаної статті передбачена можливість припинення права власності і в інших випадках, встановлених законом (наприклад у випадку, передбаченомуст. 345 ЦК України).

Як роз`яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним.

У даному випадку частка позивачки у житловому будинку АДРЕСА_1 не може бути виділена в натурі, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи, спільне володіння і користування майном між сторонами є неможливим через їхні неприязні стосунки, що підтверджується наявною у Залізничному районному суді м.Львова справою про видачу обмежувального припису, а також наявними в матеріалах справи заявами відповідачки ОСОБА_2 до Залізничного відділу поліції ГУНП у Львівській області щодо неправомірних дій позивача. Крім цього, припинення права відповідачки на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам, так як остання в спірному житловому будинку не проживає та має в наявності інше нерухоме майно.

Згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 0.0..1 від 12.12.2022 позивачем внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/3 частки відповідачки у розмірі 343892 грн.

З врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку наявні обставини, передбачені ч. 1, 2 ст. 365 ЦК України, для припинення права власності відповідачки на її частку в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 60, 81, 141, 263-268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 15-16, 317, 319, 321, 356, 358, 360, 365 ЦК України, суд-

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Припинити за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/3 частки житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 343892 грн (триста сорок три тисячі вісімсот дев`яносто дві гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 704,80 грн (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок) та 17161 грн (сімнадцять тисяч сто шістдесят одну гривню) понесених витрат за проведенення судової будівельно-технічної експертизи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя: