ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2753/23 Справа № 189/1280/22 Суддя у 1-й інстанції - Коваль А.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О

сторони

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК"

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу представника позивача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УНІВЕРСАЛ БАНК" на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2022 року, ухваленого суддею Ковалем А.М. в місті Покров Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 01 грудня 2022 року,

УСТАНОВИВ

У жовтні 2022 року АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначив, що 26.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отамання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про надання банківських послуг від 26.05.2018р.

Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами та правилами, тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.

Оскільки, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, станом на 03.03.2022р. утворилася заборгованість в сумі 42 982,83 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду від 01 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "УНІВЕРСАЛ БАНК" до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК", будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити заявлені Банком вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що судом під час судового розгляду справи не було досліджено механізм отримання банківських послуг проекту Monobank, а також процедуру ознайомлення Споживача з Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, у зв`язку з чим суд дійшов передчасного висновку, що відповідач не був ознайомлений з Умовами, правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту.

Зазначає, що відповідач здійснив отримання банківських послуг проекту Monobank, шляхом верифікації очно на точці видачі картки.

Наголошує на тому, що з метою отримання банківських послуг проекту Monobank, Клієнт здійснює наступні кроки: завантажує на свій мобільний телефон пристрій застосунок Monobank; ознайомлюється з актуальними Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту; зазначає мобільний номер телефону на який буде направлено ОТР - пароль, введення якого є підтвердженням факту ознайомлення з Умовами і правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту; завантажує сканкопії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, з метою попередньої ідентифікації. Звертає увагу на те, що мобільний за стосунок не переходить на наступний етап реєстрації без ознайомлення Клієнта з актуальними Умовами і Правилами. Далі відбувається верифікація Клієнта співробітником Банку т і сторони підписують Анкету-заяву.

Скаржник зазначає, що 26.05.2018 відповідач повідомив про свою згоду з умовами надання банківських послуг, які надає позивач за Договором про надання банківських послуг Monobank, на підтвердження чого у мобільному додатку відповідачем було введено ОТР пароль, надісланий Банком на мобільний номер телефону відповідача.

Позивач вказує, що в Анкеті-заяві зазначено, що Клієнт просить відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на вказану суму у мобільному додатку. У підписаній Анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (п.6 Анкети-заяви), що свідчить про укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору, в тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставлення ними електронного цифрового підпису.

Позивач вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на недоведеність Банком, що саме ці Умови і правила розумів відповідач та ознайомився з ними і погодився з ними, оскільки вони не ґрунтуються на приписах Закону України «Про електронну комерцію».

Звертає увагу на те, що відповідачем у загальній сукупності було оформлено 12 заяв по сервісу «Розстрочка», які були доступні Клієнту в межах кредитного ліміту для сервісу «Розстрочка».

Позивач зазначає, що відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, іншими витратами, відповідно до умов Договору (прострочення сягнуло понад 90 днів), тобто відбулося істотне порушення Клієнтом зобов`язань, у зв`язку з чим вся заборгованість за кредитом стала простроченою і Банк направив позичальнику повідомлення «пуш» та про необхідність погасити суму заборгованості.

Вказує, що загальний розмір заборгованості відповідача перед Банком, станом на 03.03.2022 становить 42 982,83 грн., що є залишком заборгованості за тілом кредиту.

Відповідно до виписки про рух коштів, всього за час користування карткою відповідачем у зазначений у позові період було проведено поповнень карткового рахунку на суму 647 489,61 грн., а витрати по картці Боржника у цей період становлять 672 972,44 грн., отже сума коштів, що не повернута Банку складає різницю у 42 982,83 грн., яку позивач і просив суд стягнути з відповідача в судовому порядку.

Окрім того, скаржник наголошує на тому, що правові висновки, викладені у постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 не можуть бути застосовані у даній справі, з огляду на відсутність подібності між цими справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отамання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про надання банківських послуг від 26.05.2018р.

Відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 03.03.2022 року становить загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 42 982,83 грн., на підтвердження позивачем долучено розрахунок заборгованості.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що грошові кошти, які відповідач сплачував позивачу з метою погашення тіла кредиту позивач використовував не за цільовим призначенням, а на інші, не узгоджені сторонами додаткових заходів, які використовувалися банком з метою збільшення вартості кредиту (подвійна процентна ставка на прострочену заборгованість в розмірі 76,8%, пеня в розмір 76,8%, штрафи в розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,4% за кожен день прострочення платежу).

Згідно позовних вимог, позивач на залишок нарахованої ним станом на 03.03.2022 року простроченої заборгованості нарахував неустойку.

Згідно позовних вимог розмір неустойки визначається у вигляді штрафу 100 грн. та пеня у розмірі 6,4% від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення виконання. Тобто, всупереч вимогам ст.61 Конституції та правових позицій Верховного суду, позивач одночасно нараховував відповідачу штраф та пеню.

Крім того, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, ставка пені за порушення строків розрахунку складає 76,8%, що також є незаконним відповідно до правової позиції Верховного Суду.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, окрім неузгоджених з відповідачем штрафів та пені, які нараховувалися йому, банком без узгодження з ним був встановлений ще третій від відповідальності також у разі в якості відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме подвійний розмір процентів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявні у матеріалах справи Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи і Паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача. Підписана відповідачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг, містить лише його анкетні дані та контактну інформацію, та не містить жодних даних про умови кредитування та обрання ним певної банківської послуги. Позивач АТ «Універсал Банк» також не надав належних та допустимих доказів видачі відповідачу банківської картки, відкриття йому рахунку, а також виписки з такого рахунку, з якої можна було б встановити факт користування відповідачем банківською карткою із встановленим кредитним лімітом та наявність у нього заборгованості за кредитом. Тому складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (справа №6-16цс15).

Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», та Тарифи обслуговування кредитних карт не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Суд дійшов висновку, що у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.monobank.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ "Універсал Банк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом .

Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» суду не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених ними позовних вимог, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та повністю погоджується з доводами сторони позивача, викладеними ів апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції вказаним положенням закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію".

Закон України від 03.09.2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч.6 ст.11 Закону України №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на наведені у позові обґрунтування позивача про те, що особливістю проекту monobank є укладення договорів в електронній формі відповідно до розміщених на сайті банку Умов обслуговування рахунків фізичної особи та здійснення банківського обслуговування дистанційно без відділень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 26 травня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого Банк відкрив відповідачу поточний рахунок у гривні та надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових рахунків, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з таким договором, який було надано йому для ознайомлення.

У пункті 6 зазначено «Прошу вважати наведений зразок мого власноручного підпису або його аналоги (у тому числі мій електронний /електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті мені в Банку.

Я засвідчую генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключом 02b52a36c5fb568dd440cf650928753c8040330b155a2a23389b1959d0b1d62956, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення моїх дій згідно з Договором. Також я визнаю, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Я підтверджую, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису».

До позовної заяви долучено витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи, затверджених рішенням Правління Банку №46 від 24 листопада 2021 року, яким передбачено порядок надання та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, визначено права та обов`язки сторін договору надання банківських послуг, тип картки Чорна карткаmonobank, Паспорт споживчого кредиту Черної картки monobank, копію паспорта ОСОБА_1 , копію картки платника податків,таблицю розрахунку заборгованості (а.с.7-35).

У позовній заяві зокрема зазначено, що підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 17 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_2 (а.с. 2- зворот).

З Паспорту споживчого кредиту Чорної картки monobank, де зокрема викладені умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація, інші важливі аспекти видно, що Споживач отримує паспорт споживчого кредиту в Мобільному додатку та підписує його у електронному вигляді до підписання Договору, інформація викладена у Паспорті зберігає чинність та є актуальною до 01/01/2022 (а.с.33).

Отже, у справі, що розглядається предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет.

Наведене свідчить про належне укладення 26.05.2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору, в тому числі погодження Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін, умови якого позивачем були виконані. Відповідач свої зобов`язанні за цим договором щодо повернення кредитних коштів не виконав.

Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Більш того, підписавши електронним підписом Додаток (тарифи), яким визначені всі умови кредитування включаючи розмір відсотків, штрафів та пені у разі порушення умов договору, відповідач ОСОБА_1 погодився з ними.

За розрахунком заборгованості, станом на 03 березня 2022 року у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 42 982,83 грн., яка складається із 42 982,83 грн. загальний залишок заборгованоств за наданим кредитом (тілом кредиту), заборгованість за пенею 0,00 грн.; заборгованість за порушення грошового зобов`язання 0,00 грн.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

За змістом статті 1056-1ЦКУкраїни, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Отже, надавши відповідачу грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковому рахунку, Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 здійснював операції по зняттю із своєї банківської карти, а коштів на поповнення не вносив, виникла непогашена заборгованість. Оскільки на рахунку відповідача не вистачало власних коштів для оплати заборгованості, то заборгованість збільшувалася на суму заборгованості за договором по відсоткам до погашення, по неустойці. При цьому Банк надає кредит згідно з договором в розмірі зазначеної заборгованості та направляє кредитні кошти на погашення вказаної в цьому пункті заборгованості, а саме: відсотків за користування кредитним лімітом, неустойки за прострочені платежі згідно з тарифами.

Відповідно до узгоджених сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи - базова процентна ставка: 3,1% в місяць (37,2% річних) нараховується у випадку коли боржник сплачує щомісячні платежі. Процентна ставка (прострочена) збільшена відсоткова ставка на місяць на суму загальної заборгованості (у випадку наявності простроченої заборгованості): 6,2% у місяць (74,4% річних) застосовується тоді, коли боржник не сплачує щомісячні платежі, а має вже прострочену заборгованість, що має місце у цій справі.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, згідно ст.526, 1054 ЦК України з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» підлягає стягненню вказана заборгованість за кредитним договором від 26 травня 2018 року на загальну суму 42 982,83 грн. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам, передбаченим в анкеті-заяві та Паспорті споживчого кредиту, Тарифам та Умовам, що підписані відповідачем, а також сумам, отриманим відповідачем та відображеним у виписці про рух коштів по рахунку

З огляду на те, що суд помилково дійшов висновку відмову у задоволенні позову, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення заявлених Банком позовних вимог.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, належним чином не оцінив надані сторонами докази, надав неправильну правову оцінку доводам позивача, застосував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, то ухвалене судове рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

До апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» долучено деталізовану виписку по картковому рахункуНОМЕР_1 по платіжній картці № НОМЕР_2 за період з 26.05.2018 по 03.03.2022 без клопотання про їх долучення.

Колегія суддів не знаходить підстав для прийняття і дослідження наданих позивачем доказів на стадії апеляційного провадження, оскільки цей доказ не було подано суду першої інстанції, проте звертає увагу на те, що випискою по картковому рахунку підтверджені доводи позивача викладені у позовні заяві та в апеляційній скарзі, про те, що після укладення спірного кредитного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок НОМЕР_1 та видана платіжна картка № НОМЕР_2 , якою користувався відповідач.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати з судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивач згідно з платіжним дорученням сплатив судовий збір у розмірі 2481грн. (а.с.41), а за подачу апеляційної скарги 3721,50 грн. (а.с.125- зворот).

Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, на користь позивача слід стягнути з відповідача судовий збір в загальному розмірі за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій у розмірі 6 202,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» () заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 26 травня 2018 року, яка станом на 03 березня 2022 року складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 42 982,83 грн. (сорок дві тисячі дев`ятсот вісімдесят дві гривні вісімдесят три копійки) та 6 202,50 грн. (шести тисяч двісті дві гривні п`ятдесят копійок) судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: