Постанова

Іменем України

01 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 381/702/20

провадження № 61-7667св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Державна архітектурно-будівельної інспекція України, Міністерство юстиції України, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 рокуу складі колегії суддів: Мельника Я. С., Матвієнко Ю. О., Гуля В. В.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний дядько ОСОБА_4 , який 28 липня 2014 року склав заповіт на її ім`я на все належне йому майно.

У встановлений законом строк ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, але нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів.

В подальшому ОСОБА_1 дізналася, що оформити право власності на спадкове майно, а саме, на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,07 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та розміщений на ній самовільно побудований ОСОБА_4 житловий будинок, в неї немає можливості, оскільки на підставі незаконних рішень Борівської селищної ради Фастівського району Київської області та неправомірних дій та рішень Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління Київської області та Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, ОСОБА_2 незаконно, ввівши в оману ОСОБА_4 , оформив право власності на вищевказану земельну ділянку та на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт та Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, зареєстрував право власності на начебто ним збудований на вищевказаній земельній ділянці новий житловий будинок, при цьому попередньо змінивши адресу земельної ділянки без достатніх на то правових підстав.

Так, протоколом засідання виконавчого комітету Борівської селищної ради народних депутатів Фастівського району Київської області № 4 від 17 квітня 1986 року ОСОБА_4 дозволено будівництво жилого будинку за типовим проектом, жилою площею 66,80 кв. м, загальною площею 103,14 кв. м та зобов`язано оформити технічну документацію на будівництво жилих будинків в районному відділі архітектури. Крім того, цим же протоколом ОСОБА_4 виділено земельну ділянку для будівництва вказаного будинку.

З метою приведення документів у відповідність чинному законодавству України, а також у зв`язку з поганим станом здоров`я, ОСОБА_4 14 жовтня 2013 року видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою доручив останньому бути його представником в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, зокрема, у Фастівській районній державній нотаріальній конторі та інших нотаріальних конторах Київської області, Фастівському МЕТІ та управлінні Держкомзему з питань приватизації земельної ділянки, яка розташована на території Борівської селищної ради.

Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 5-3-31-6 від 12 грудня 2013 року, ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом 2014 року вказаний проект землеустрою на ім`я ОСОБА_4 на його замовлення ОСОБА_4 розроблений ФОП ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_4 (та його представник по довіреності) в цей період також отримав необхідні дозволи та погодження, з метою затвердження вищевказаного проекту землеустрою, в тому числі документи, що підтверджують проведення державної реєстрації земельної ділянки в системі Державного земельного кадастру України.

15 квітня 2014 року Борівською селищною радою Фастівського району Київської області прийнято рішення № 8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Згідно пункту 1 вказаного рішення, орган місцевого самоврядування вирішив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в АДРЕСА_1 в межах земель Борівської селищної ради.

Згідно пункту 2 вищевказаного рішення, орган місцевого самоврядування вирішив передати у приватну власність земельну ділянку, розташовану за вищевказаною адресою, з кадастровим номером :01:003:0664 площею 0,0700 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - ОСОБА_2 , який взагалі жодного відношення до вищевказаної земельної ділянки ніколи не мав та не має, оскільки усі попередні рішення, проекти, висновки, погодження та дозволи, отримані щодо земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 - оформлені та видані на ім`я ОСОБА_4 ОСОБА_2 натомість був всього лише представником по довіреності ОСОБА_4 .

При цьому ОСОБА_2 не повідомив про той факт, що належну ОСОБА_4 земельну ділянку було виділено зовсім іншій особі та в подальшому реалізував вищевказане рішення селищної ради в своїх цілях - став власником фактично чужого майна.

На підставі незаконного рішення 28 квітня 2014 року Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області незаконно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 12870141 від 06 травня 2014 року, та видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 21316941) від 06 травня 2014 року на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,07 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0664) та витяг з ДРРПНМ (індексний номер 21316917) від 06 травня 2014 року.

14 травня 2014 року ОСОБА_2 подано заяву до Борівської селищної ради про зміну адреси земельної ділянки. Внаслідок чого, 29 травня 2014 року виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області на підставі статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», прийнято рішення № 4/6 «Про присвоєння поштової адреси», яким згідно пункту 1 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_2 .

Після зміни адреси державним реєстратором Кузьмінською І. М., без прийняття нового рішення щодо внесення змін до ДРРПНМ, проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, розташовану вже за новою адресою, а саме: АДРЕСА_1 . При цьому кадастровий номер зареєстрованої земельної ділянки під АДРЕСА_2 , повністю співпадає із кадастровим номером раніше зареєстрованої земельної ділянки під АДРЕСА_1 , з чого випливає, що це один і той же об`єкт нерухомості.

Дізнавшись про порушення своїх прав та інтересів, ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, Фастівської РДА Київської області про визнання частково недійсним рішення, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнаний недійсним пункту 2 рішення Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року за № 8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0700 га за кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнане протиправним та скасоване свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 травня 2014 року, індексний номер 21316941 ( НОМЕР_1 ); визнане протиправним та скасоване рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 06 травня 2014 року, індексний номер 12870141 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, площею 0,0700 та з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 381/4645/17 дане рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року залишено в силі.

Тобто, ОСОБА_2 не має жодних прав на земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, на підставі отриманих вищевказаних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, які в подальшому визнані судом протиправними та скасовані, ОСОБА_2 подав до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, повідомлення про початок виконання будівельних робіт з нового будівництва двоповерхового житлового будинку з мансардою, за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за № КС 25 від 19 червня 2014 року, де зазначено, що земельна ділянка використовується для будівництва на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 травня 2014 року серії НОМЕР_1 , яке незаконно отримано ОСОБА_2 .

В дане повідомлення ОСОБА_2 внесені недостовірні дані відносно безпосередньо проведення нового будівництва двоповерхового житлового будинку з мансардою на вищевказаній земельній ділянці, оскільки будівництво вказаного житлового будинку розпочато самовільно ОСОБА_4 ще за життя до 2014 року, про що свідчать документи на придбання будівельних матеріалів, проєкт землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки.

10 березня 2015 року на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19897847 від 11 березня 2015 року, яке прийнято на підставі технічного паспорту № 103 від 10 березня 2015 року ТОВ «Територіальне БТІ» та дозволу на виконання будівельних робіт КС № 25, виданого 02 червня 2014 року Департаментом ДАБІ у Київській області (в даному випадку повідомлення), за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

26 червня 2015 року Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі вищевказаної Декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувались на підставі повідомлення про початок їх виконання та рішення виконавчого комітету Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 4/6 «Про присвоєння поштової адреси» від 29 травня 2014 року, видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області прийнято рішення індексний номер: 22430318 від 26 червня 2015 року про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач просила:

визнати протиправними дії Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області щодо проведення реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області 19 червня 2014 року за № КС 25, замовником у якій є ОСОБА_2 , та скасувати дану реєстрацію;

визнати протиправними дії Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області щодо проведення реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, зареєстровану Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 26 травня 2015 року за № КС 91, замовником якого є ОСОБА_2 , та скасувати дану реєстрацію;

визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19897847 від 11 березня 2015 року, згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати видане Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 від 26 червня 2015 року на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області індексний номер: 22430318 від 26 червня 2015 року про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, скасування реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт, скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила позовну давність за всіма позовними вимогами, оскільки по жодній із позовних вимог не надала доказів на підтвердження того, що вона не могла дізнатися про порушення свого цивільного права у період до 03 березня 2017 року (за три роки до подання позову), і саме з цієї причини не звернулася до суду своєчасно.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року скасовано та ухвалено по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19897847 від 11 березня 2015 року, згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області індексний номер: 22430318 від 26 червня 2015 року про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Визнано недійсним та скасовано видане Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 26 червня 2015 року на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що земельна ділянка, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва ОСОБА_2 на законних підставах не виділялася, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку на момент реєстрації права власності ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва було незаконним, обставини незаконності виділення земельної ділянки ОСОБА_2 встановлені рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року у справі № 381/4645/17.

Вимоги позивача про визнання протиправними дій Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області та Департаменту державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області з реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об`єкта задоволенню не підлягають, оскільки реєстрація права власності є підставою вважати, що повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларація про введення до експлуатації закінченого будівництвом об`єкта вичерпали свою дію, а відтак їх скасування не буде породжувати будь-яких правових наслідків.

Стосовно вимоги про скасування рішення державного реєстратора індексний номер 19897847 від 11 березня 2015 року позивачем в суді першої інстанції заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності. Як на підставу для поновлення пропущеного строку, позивач посилалася на те, що 09 вересня 2015 року вона звернулась до суду з тотожною позовною вимогою, проте ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2015 року у справі № 381/3897/15-ц цей позов залишено без розгляду, у зв`язку з необхідністю розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, а тому у 2015 році вона звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з аналогічною позовною заявою (справа № 815/2739/17), проте, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 21 травня 2020 року, провадження у справі було закрито у зв`язку з необхідністю розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства. Також, позивач вказала, що лише з винесенням постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 381/4645/17, якою рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року залишено без змін та визнано за нею право на завершення приватизації земельної ділянки, на якій побудований будинок, у неї виникла можливість і право звернутися до суду з даним позовом.Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що позовна давність за цією вимогою позивачем пропущена з поважних причин і підлягає поновленню.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора індексний номер 22430318 від 26 червня 2015 року та свідоцтва про право власності на будинок № НОМЕР_2 від 26 червня 2015 року, позивач стверджує, що вона дізналася про них лише 11 вересня 2017 року після ознайомлення з матеріалами реєстраційної справи, надісланими на виконання ухвали суду про забезпечення доказів по цивільній справі № 381/1729/17, а тому саме з цього дня почався перебіг позовної давності. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази на підтвердження того, що позивач достовірно знала або могла дізнатися про їх існування ще до 11 вересня 2017 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що позивачем щодо цих позовних вимог позовна давність не пропущена. При цьому, застосувавши сплив позовної давності як підставу для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 судом першої інстанції взагалі не зроблено висновку щодо попереднього встановлення наявності порушеного права позивача, на захист якого подано позов, та щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2022 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_3 , у якій просить постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального права, а саме: застосував норму матеріального права, передбачену частиною першою статті 261 ЦК України, без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду (пункти 45-47 постанови від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, пункти 6.24-6.26 постанови від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, пункти 5.24-5.26 постанови від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17) та інших постановах Верховного Суду; застосував норму матеріального права, передбачену частиною п`ятою статті 267 ЦК України, без урахування висновків щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19. Також суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, а саме: показання свідка ОСОБА_6 ; адвокатський запит від 02 березня 2017 року; ухвалу від 09 вересня 2015 року про відкриття провадження у справі № 381/3897/15-ц; ухвалу від 23 грудня 2015 року про залишення позову без розгляду за заявою позивача у справі № 381/3897/15-ц; постанову Верховного Суду від 02 жовтня 2019 у справі № 381/4645/17.

Позивач не мала жодних об`єктивних перешкод, щоб, знаючи з березня 2015 року про здійснювані відповідачем будівельні роботи, з цього часу доручити своєму адвокату направлення адвокатських запитів для перевірки та отримання інформації про факт реєстрації 11 березня 2015 року права власності на незавершене будівництво (позовна вимога № 3) про факти оформлення 26 червня 2015 року свідоцтва про право власності на будинок (позовна вимога № 4), реєстрацію 26 червня 2015 року права власності на будинок (позовна вимога № 5), а також про номери і дати рішень та інших документів, якими ці факти підтверджуються. Перебіг позовної давності за позовною вимогою № 3 розпочався у березні 2015 року та закінчився у березні 2018 року. Перебіг позовної давності за позовними вимогами № 4 та № 5 розпочався з червня 2015 року та закінчився у червні 2018 року.

Апеляційний суд визнав подання позову з помилкою у юрисдикції до адміністративного суду безумовною підставою для визнання поважності причин пропуску позовної давності та не звернув уваги на формулювання «може бути визнана поважною причиною» у висновках Верховного Суду. В результаті такого звуженого тлумачення змісту частини п`ятої статті 267 ЦК України та висновків Верховного Суду апеляційний суд проігнорував факт звернення 09 вересня 2015 року позивача до суду з вимогою № 3 без жодних помилок в юрисдикції в порядку цивільного судочинства (справа № 381/3897/15-ц) та факт подання позивачем 23 грудня 2015 року заяви про залишення позовної вимоги № 3 без розгляду. Якщо позивач, маючи можливість продовжувати участь у цивільній справі № 381/3897/15-ц, самостійно залишила свій позов без розгляду, це не є поважною причиною для заявлення цієї вимоги 03 березня 2020 року (через 2 роки після спливу позовної давності та через 4 роки і два місяці після добровільного залишення позивачем без розгляду позовної вимоги № 3).

Визнання апеляційним судом поважною причиною пропуск позовної давності за позовною вимогою № 3 очікування позивачем прийняття Верховним Судом постанови у справі № 381/4645/17 також не відповідає висновкам Верховного Суду. Постанова Верховного Суду у справі № 381/4645/17 прийнята 02 жовтня 2019 року - через 1 рік і 6 місяців після спливу позовної давності (18 березня 2018 року) і вже жодним чином не могла вплинути на перебіг позовної давності, що закінчилась. Про можливість подання позову до прийняття Верховним Судом постанови 02 жовтня 2019 року свідчить те, що така вимога була заявлена 09 вересня 2015 року (за 4 роки і 1 місяць до прийняття постанови від 02 жовтня 2019 року).

Позивач не вжила належних заходів для того, щоб своєчасно в межах позовної давності дізнатися про оспорювані нею дії та рішення щодо оформлення 26 червня 2015 року свідоцтва про право власності на будинок (позовна вимога № 4) та реєстрацію 26 червня 2015 року права власності на будинок (позовна вимога № 5).

Доказів неможливості своєчасного вжиття заходів щодо отримання інформації про оспорювані рішення позивач не надала. Презумпцію можливості знати стан своїх майнових прав позивач не спростувала.

Аналіз доводів касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Позиція інших учасників справи

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_7 , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року - без змін.

Відзив на касаційну скаргу обґрунтований тим, що враховуючи той факт, що земельна ділянка, на якій був розташований об`єкт незавершеного будівництва ОСОБА_2 на законних підставах не виділялася, рішення державного реєстратора стосовно державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, на якій знаходився об`єкт незавершеного будівництва, на момент реєстрації права власності ОСОБА_2 на цей об`єкт, було протиправним, обставини незаконності виділення земельної ділянки ОСОБА_2 визнані рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року у справі № 381/4645/17, яке залишене в силі постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року, а також враховуючи той факт, що на теперішній час вищевказаним рішенням суду і свідоцтво про право власності на вищевказану земельну ділянку, і рішення про державну реєстрацію речових прав ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку скасовані, рішення про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво індексний номер: 19897847 від 11 березня 2015 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 26 червня 2015 року повинно бути скасовано. ОСОБА_4 , ще за свого життя, повинен був зареєструвати своє право власності як на спірну земельну ділянку, так і на побудований на ній житловий будинок, та за життя стати повноцінним власником свого майна, але не зміг цього зробити, оскільки після вищевказаних дій, ОСОБА_2 незаконно повністю завершив процес приватизації земельної ділянки на своє ім`я, ще за життя ОСОБА_4 (право власності за ОСОБА_2 зареєстроване 06 травня 2014 року, а ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що в подальшому стало підставою для незаконного оформлення ОСОБА_2 за собою права власності на житловий будинок, розташований на вищевказаній земельній ділянці. Діями державного реєстратора з приводу видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житловий будинок та прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, також порушені права ОСОБА_1 , як особи, що єдина має право на оформлення права власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , оскільки судовим рішенням, що набрало чинності, визнано її право на закінчення приватизації вищевказаної земельної ділянки та відповідно похідні від цього права на об`єкти нерухомості, які на ній розташовані.

Стосовно вимог з приводу скасування свідоцтва про право власності № НОМЕР_2 від 26 червня 2015 року, визнання протиправним та скасування рішення Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області індексний номер: 22430318 від 26 червня 2015 року, строк позовної давності почав перебіг з 11 вересня 2017 року з надісланням до суду реєстраційної справи на виконання ухвали суду про забезпечення доказів по цивільній справі № 381/1729/17, після ознайомлення з якою позивачу стало відомо про видачу свідоцтва про право власності відповідачу ОСОБА_2 та реєстрацію за ним права власності на житловий будинок. Таким чином, строк позовної давності по вказаним вимогам також не пропущено.

Стосовно вимоги з визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19897847 від 11 березня 2015 року, до суду разом з позовом подано заяву про поновлення строку позовної давності. Так, позивачем 09 вересня 2015 року подавалася до суду позовна заява з вищевказаною позовною вимогою (справа № 381/3897/15-ц), проте ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2015 року позов залишено без розгляду. В подальшому, в тому числі, з цією ж вимогою та вимогами аналогічними з даним позовом за результатами розгляду якого винесене оскаржуване судове рішення, позивач зверталася до Одеського окружного адміністративного суду (справа № 815/2739/17), проте 18 січня 2018 року до суду позивачем подані зміни до позовної заяви, згідно яких з позовних вимог виключено вимогу стосовно скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19897847 від 11 березня 2015 року, так як розгляд даних вимог відповідно до існуючої на той час практики суду касаційної інстанції не відносилося до компетенції адміністративних судів та повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства. Разом з тим, для скасування вказаного рішення в позивача не було достатніх правових підстав, і лише з прийняттям постанови Верховним Судом від 02 жовтня 2019 року у справі № 381/4645/17, якою рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року залишено в силі та про яке зазначено в позовній заяві, такі підстави з`явилися та виникла можливість у подачі позовної заяви з вищевказаними позовними вимогами. Проте, в зв`язку з тривалим розглядом вищевказаної цивільної справи ОСОБА_1 пропущена позовна давність по вищевказаній вимозі. При цьому, необхідно зазначити, що безпосередньо цим рішенням надано дозвіл судом на закінчення приватизації земельної ділянки позивачу, до винесення цього судового рішення дані права були спірні. Закінчити приватизацію даної земельної ділянки без скасування вищевказаних реєстраційних дій та правовстановлюючих документів не можливо, у зв`язку з чим не можливо виконати судове рішення, винесене по справі № 381/4645/17, у зв`язку з чим і виникли вищевказані підстави для поновлення строку на оскарження, яких раніше не існувало.

Позивач у 2017 році зверталася до Одеського окружного адміністративного суду (справа № 815/2739/17). За результатами розгляду даної справи винесено 18 січня 2019 року ухвалу суду про закриття провадження у справі, у зв`язку з необхідністю розгляду даного спору в рамках цивільного процесу. Дана ухвала суду залишена без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року та постановою Верховного Суду від 21 травня 2020 року.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2022 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року, відкрито касаційне провадження у справі № 381/702/20, витребувано справу з суду першої інстанції.

У серпні 2022 року справа № 381/702/20 надійшла до Верховного Суду.

У серпні 2022 року Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Київ) продовжено строк на усунення недоліків.

У вересні 2022 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року - без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 26 вересня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_2 , подане представником ОСОБА_3 , про зупинення дії постанови Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року; зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року повернуто.

У листопаді 2022 року Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Довгань О. О. на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 грудня 2022 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка підписана представником Довгань О. О., на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року повернуто.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 12 серпня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3677/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, від 26 травня 2021 року № 520/5517/17, від 26 травня 2021 року № 487/1585/19, від 25 травня 2021 року № 359/2597/18, від 19 травня 2021 року № 522/20081/15-ц, від 11 травня 2021 року № 295/16681/15-ц, від 28 квітня 2021 року № 569/18722/17, від 22 квітня 2021 року № 201/1073/18, від 20 квітня 2021 року № 569/933/18, від 07 квітня 2021 року № 214/1814/15, від 07 квітня 2021 року № 738/1781/18, від 07 квітня 2021 року № 640/12313/19, від 07 квітня 2021 року № 591/5208/18, від 31 березня 2021 року № 370/1927/14-ц, від 31 березня 2021 року № 487/1930/18, від 22 березня 2021 року № 459/1571/19, від 17 березня 2021 року № 191/4197/16-ц, від 11 березня 2021 року № 522/4690/17, від 03 березня 2021 року № 172/264/16-ц, від 03 березня 2021 року № 464/3135/19, від 25 лютого 2021 року № 161/17915/16-ц, від 24 лютого 2021 року № 686/2778/17, від 18 лютого 2021 року № 390/160/19, від 17 лютого 2021 року № 463/1444/18, від 17 лютого 2021 року № 623/3009/17, від 17 лютого 2021 року № 444/2314/17, від 10 лютого 2021 року № 524/8722/16-ц, від 27 січня 2021 року № 643/17707/15-ц, від 27 січня 2021 року № 186/599/17, від 20 січня 2021 року N° 758/4388/16-ц, від 20 січня 2021 року № 177/1469/17, від 13 січня 2021 року № 456/4355/15-ц, від 15 травня 2020 року у справі № 922/1467/19, від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний дядько позивача ОСОБА_4 , який 28 липня 2014 року склав заповіт на ім`я позивача на все належне йому майно.

У встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріуса з метою оформлення своїх спадкових прав, але нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів.

Протоколом засідання виконавчого комітету Борівської селищної ради народних депутатів Фастівського району Київської області № 4 від 17 квітня 1986 року ОСОБА_4 дозволено будівництво жилого будинку за типовим проектом, жилою площею 66,80 кв. м, загальною площею 103,14 кв. м та зобов`язано оформити технічну документацію на будівництво жилих будинків в районному відділі архітектури. Крім того, цим же протоколом, ОСОБА_4 виділено земельну ділянку для будівництва вказаного будинку.

На підставі вказаного дозволу на початок будівництва на наданій йому для будівництва житлового будинку земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 почав будівництво житлового будинку та частково його побудував.

З метою приведення документів у відповідність чинному законодавству України, а також у зв`язку з дуже тяжким та поганим станом здоров`я, ОСОБА_4 14 жовтня 2013 року видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_2 , якою доручив останньому бути його представником в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, зокрема, у Фастівській районній державній нотаріальній конторі та інших нотаріальних конторах Київської області, Фастівському МЕТІ та управлінні Держкомзему з питань приватизації земельної ділянки, яка розташована на території Борівської селищної ради. Для чого, надав ОСОБА_2 ряд відповідних повноважень, в тому числі підписувати та отримувати документи, без права розпорядження майном.

Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 5-3-31-6 від 12 грудня 2013 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 0,0700 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом 2014 року вказаний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0664, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у власність для будівництва і обслуговування господарських будівель і споруд на ім`я та на замовлення ОСОБА_4 був розроблений ФОП ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_4 (та його представник за довіреністю) в цей період також отримав необхідні дозволи та погодження, з метою затвердження вищевказаного проекту землеустрою, в тому числі документи, що підтверджують проведення державної реєстрації земельної ділянки, в системі Державного земельного кадастру України.

07 квітня 2014 року за заявою ОСОБА_4 Борівською селищною радою Фастівського району Київської області прийнято рішення № 8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність».

Згідно пункту 1 вказаного рішення органом місцевого самоврядування вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в АДРЕСА_1 в межах земель Борівської селищної ради. Згідно пункту 2 вищевказаного рішення вирішено передати у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за вищевказаною адресою, з кадастровим номером :01:003:0664 площею 0,0700 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі вказаного рішення 28 квітня 2014 року Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 12870141 від 06 травня 2014 року, та видано відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер 21316941) від 06 травня 2014 року на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,07 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:003:0664) та витяг з ДРРПНМ (індексний номер 21316917) від 06 травня 2014.

14 травня 2014 року ОСОБА_2 подано заяву до Борівської селищної ради про зміну адреси земельної ділянки, внаслідок чого 29 травня 2014 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області прийнято рішення № 4/6 «Про присвоєння поштової адреси», яким згідно пункту 1 присвоєно поштову адресу АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_2 .

Після зміни адреси державним реєстратором Кузьмінською І. М., без прийняття нового рішення щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, розташовану вже за новою адресою, а саме: АДРЕСА_1 . При цьому кадастровий номер цієї земельної ділянки під АДРЕСА_2 , повністю співпадає із кадастровим номером раніше зареєстрованої за ОСОБА_4 земельної ділянки під АДРЕСА_1 , з чого випливає що це один і той же об`єкт нерухомості.

На підставі отриманих вищевказаних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, ОСОБА_2 подав до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт, з нового будівництва двоповерхового житлового будинку з мансардою, за адресою: АДРЕСА_1 , яке було зареєстровано 19 червня 2014 року за № КС 25.

10 березня 2015 року на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19897847 від 11 березня 2015 року, яке прийнято на підставі технічного паспорту № 103 від 10 березня 2015 року ТОВ «Територіальне БТІ» та дозволу на виконання будівельних робіт КС № 25, виданого 02 червня 2014 року Департаментом ДАБІ у Київській області (в даному випадку повідомлення) за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

26 червня 2015 року Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області прийнято рішення індексний номер: 22430318 від 26 червня 2015 року про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року у справі № 381/4645/17 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, Фастівської РДА Київської області про визнання частково недійсним рішень, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав задоволено.

Визнано недійсним пункт 2 рішення Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року за № 8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині передачі у приватну власність відповідачу ОСОБА_2 земельної ділянки, площею 0,0700 га з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 травня 2014 року, індексний номер 21316941 (НОМЕР_1); визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 06.05.2014, індексний номер 12870141 про державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, площею 0,0700 з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року залишено без змін.

Позиція Верховного Суду

Щодо позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішень державного реєстратора, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на положення статті 376 ЦК України, оскільки спірний будинок є самочинним будівництвом.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20 (провадження № 61-5275св21) вказано, що: у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року в справі № 509/11/17 (провадження № 61-268св21) зазначено, що «належними відповідачами за позовами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 мали бути саме ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , як нові власники спірних апартаментів № НОМЕР_1, НОМЕР_6, НОМЕР_5, НОМЕР_7, НОМЕР_8 , НОМЕР_9 за адресою: АДРЕСА_3 , до яких позовні вимоги ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не пред`являлись. Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належними відповідачами за позовними вимогами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Тому постанову апеляційного суду необхідно змінити шляхом викладення її в редакції цієї постанови в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за їх позовами про знесення самочинно збудованого майна, про приведення приміщень у первісний стан, шляхом знесення самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном шляхом перебудови самовільно збудованих об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з тим, що ці позовні вимоги до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не пред`являлися, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є належними відповідачами; ОСОБА_11 вимог про усунення перешкод у здійснені права користування та розпорядження своїм майном (знесення самочинно збудованого майна) чи про відновлення становища, яке існувало до порушення не пред`являв. Тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 необхідно було відмовити у зв`язку з тим, що визнання незаконними та скасування рішень державних реєстраторів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу не є ефективним способом захисту та не забезпечує усунення порушень спричинених самочинним будівництвом». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 202/7377/16-ц (провадження № 61-20139св19) зазначено, що «задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна та скасування записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суди: не урахували, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а саме ефективним способом захисту, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам, оскільки вирішення вимог про знесення самочинного будівництва виключає застосування інших вимог власника (користувача) земельної ділянки про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 квітня 2022 року у справі № 521/21538/19 (провадження № 61-204св22) вказано, що «позовні вимоги про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсним свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів, які заявлені саме у зв`язку з здійсненням на думку прокурора самочинного будівництва є неефективними способами захисту, а позовні вимоги про знесення самочинно збудованих будинків, зобов`язання привести земельну ділянку до попереднього стану є недоведеними».

У справі, що переглядається:

у позовній заяві позивач зазначала, що ОСОБА_2 не має жодних прав на земельну ділянку площею 0,0700 га з кадастровим номером :01:003:0664 за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності за ОСОБА_2 на спірний житловий будинок зареєстровано незаконно;

при відмові у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що позивач пропустила позовну давність;

при частковому задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції з посиланням на статтю 376 ЦК України, зробив висновок, що земельна ділянка, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, ОСОБА_2 на законних підставах не виділялася, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку на момент реєстрації права власності ОСОБА_2 на об`єкт незавершеного будівництва було незаконним;

водночас суди не звернули увагу, що оскільки позивач стверджує про перешкоди в здійсненні права на завершення приватизації, яке визнано судовим рішенням, і те що наявність самочинного будівництва перешкоджає в його реалізації, то позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішень державного реєстратора свідоцтва про право власності не є належним способом захисту. Ефективним способом захисту прав позивача є, зокрема, вимога про знесення самочинного будівництва, яка позивачем не заявлена.

За таких обставин, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування рішень державного реєстратора та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності, проте помилився щодо мотивів такої відмови. Натомість суд апеляційної інстанції помилково скасував в цій частині законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. Тому постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог про визнання недійсними та скасування рішень державного реєстратора та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності належить скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині - змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови касаційного суду.

Щодо позовних вимог до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 204/1482/20 (провадження № 61-5845св22) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок про те, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача… …належним відповідачем у справі про визнання недійсним та скасування рішення реєстратора на нерухоме майно має бути саме особа, за якою зареєстроване право власності на об`єкт нерухомості».

У справі, що переглядається, спір в частині позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за якими зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, реєстраційна служба Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) є неналежним відповідачем у цій справі, а тому в задоволенні позовних вимоги до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) слід було відмовити саме з цієї підстави. У зв`язку з чим постанову апеляційного суду в частині позовних вимог, пред`явлених до реєстраційної служби слід скасувати, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимого до реєстраційної служби змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Висновки Верховного Суду

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням висновків щодо застосування норм права викладених упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2022 року у справі № 201/2471/20 (провадження № 61-5275св21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 204/1482/20 (провадження № 61-5845св22), колегія суддів вважає, що судові рішення прийняті без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково; постанову апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, скасування рішень державного реєстратора, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 5 044,80 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 січня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно скасувати.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, скасування рішень державного реєстратора, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 5 044,80 грн.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції постанова Чернівецького апеляційного суду від 20 січня 2021 року в скасованій частині втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук