Справа № 136/1399/22
провадження № 2/136/352/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частки земельної ділянки в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), у якому просила:

-визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на частки земельної ділянки, яка розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , а після її смерті відкрилася спадщина на певне майно, в тому числі на земельну ділянку, яка розташована на території Липовецької міської ради. Спадщину ОСОБА_4 прийняли її дочки відповідач та матір позивача ОСОБА_3 . Так частки земельної ділянки було оформлено, однак ОСОБА_3 таку спадщину лише прийняла і за життя оформити не змогла й померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач прийняла від матері належну їй частку земельної ділянки, однак через відсутність державного акту на право власності на частки земельної ділянки позбавлена можливості її оформити, про що їй було усно повідомлено нотаріусом при його відмові у вчинені нотаріальної дії.

Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 04.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також

Ухвалою суду від 22.11.2022, на задоволення заяви позивача, замінено неналежного відповідача Липовецьку міську раду на належно ОСОБА_2 , а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала, однак у своїй письмовій заяві від 06.02.2022 вказала, що визнає позов та просить про розгляд справи без її участі у судовому засіданні.

У судове засідання позивач не з`явилась, однак раніше останній у своїй позовній заяві просила суд про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити.

Суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , а після її смерті відкрилася спадщина на певне майно, до складу якого в тому числі увійшла земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала покійній згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №030361 від 15.05.2003, який був вданий ОСОБА_4 на підставі рішення Нападівської сільської ради від 06.03.2001. За життя ОСОБА_4 склала заповіт за яким заповіла все своє майно дочці ОСОБА_3 , яка була матір`ю позивача та рідною сестрою відповідача. Разом з тим, ОСОБА_3 відмовилася прийняти спадщину за заповітом своєї матері, але прийняла її спадщину за законом. Спадщину ОСОБА_4 прийняли її дочки відповідач та матір позивача ОСОБА_3 . Так частки земельної ділянки було оформлено, однак ОСОБА_3 таку спадщину лише прийняла і за життя оформити не змогла й померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач прийняла від матері належну їй частку земельної ділянки, однак через відсутність державного акту на право власності на частки земельної ділянки позбавлена можливості її оформити.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як визначено в п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Суд зауважує, що в силу вимог ст. 392 ЦК України власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку, а з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Як визначено в ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст.1222 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

У відповідності зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Проте, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

В силу припису ч. ч. 1 та 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом було встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на певне майно, до складу якого в тому числі увійшла земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала покійній згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН №030361 від 15.05.2003, який був вданий ОСОБА_4 на підставі рішення Нападівської сільської ради від 06.03.2001. За життя ОСОБА_4 склала заповіт за яким заповіла все своє майно дочці ОСОБА_3 , а остання відмовилася прийняти спадщину за заповітом, але прийняла спадщину за законом.

Таким чином, спадщину ОСОБА_4 прийняли її дочки відповідач та матір позивача ОСОБА_3 , однак остання таку спадщину лише прийняла і за життя оформити не змогла.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У силу приписів ч.ч. 1-2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Суд дійшов висновку, що частка матері позивача ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 за державним актом на право приватної власності на землю серії І-ВН №030361 від 15.05.2003, який був вданий на підставі рішення Нападівської сільської ради від 06.03.2001, становила 1/2 її частину.

Натомість позивач прийняла від матері належну їй частку земельної ділянки, оскільки спільно проживала з нею до і після смерті, однак через відсутність державного акту на право власності на частки земельної ділянки позбавлена можливості її оформити.

Суд, оцінивши подані позивачем докази, вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, підтверджують існування обставин на які посилається позивач і які не оспорює відповідач, а на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи.

Крім того, відповідач визнала позов під час судового розгляду. Суд зауважує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду в ході судового розгляду не встановлено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на частки земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за державним актом на право приватної власності на землю серії І-ВН №030361 від 15.05.2003, яка розташована на території Липовецької міської ради, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 200, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про визнання права власності на частки земельної ділянки в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на частки земельної ділянки, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за державним актом на право приватної власності на землю серії І-ВН №030361 від 15.05.2003, яка розташована на території Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО