Номер провадження: 22-ц/813/1843/23
Справа № 497/67/2021
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Власенко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , треті особи на боці позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

25.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Болградського районного суду Одеської області з позовом та просив суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні ним земельною ділянкою площею 0,0008 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтування цоколя та паркану з металевого профілю, встановленого на вимощені будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути солідарно з відповідачів на його, позивача, користь заподіяну матеріальну шкоду, пов`язану з демонтуванням пошкодженого вимощення та залиттям нового вимощення біля задньої стіни належного йому будинку та господарських будівель, в сумі 13 450,10 грн.; моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн. та судові витрати в сумі 2724,00 грн.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він та члени його родини мають у спільній сумісній власності земельну ділянку площею 0,25 га, яка межує із сусідньою земельною ділянкою площею 0,2422 га, яка є у власності відповідачів. Обидві земельні ділянки сформовані та фактична межа між ними проходить по існуючому паркану, але позивач вважає, що встановивши паркан, відповідачі самовільно зайняли частину його земельної ділянки площею 8 кв.м., що підтверджується висновком спеціаліста від 07.12.2020р. На думку позивача, відповідачі протиправно пошкодив вимощення біля його будинку, встановив огорожу на відстані 70 та 85 см від його, будинку, фактично на його земельній ділянці без дозволу, що окрім іншого, перешкоджає належному обслуговуванню будинку. З посиланням на положення ст.ст. 81, 152 ЗК України ст. 13, 23, 316, 317, 319, 321,386, 391, 1167 ЦК України ДБН 360-95** «Містобудування» вважає, що встановлений паркан має бути знесений та відшкодована відповідачами матеріальна шкода в сумі 13450,00 грн., що складається з вартості робіт з демонтажу вимощення, вартості матеріалів та робіт з влаштування вимощення, а також відшкодована моральна шкода, завдана внаслідок порушення прав, що викликало негативні емоції, зміни в психічній сфері, душевних стражданнях, необхідністю лікування хронічного захворювання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , треті особи на боці позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що а відсутності відповідного висновку експерта, доводи позивача щодо самовільно зайняття частини його земельної ділянки площею 8 кв.м. та будівництві на ній паркану, демонтажу його, позивача, мощення, перешкоджанні відповідачем у обслуговуванні будинку внаслідок будівництва паркану, не знайшли свого підтвердження, не доведені матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні і розпорядженні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0008 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтування цоколя та паркану з металевого профілю, встановленого на вимощенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають до задоволення. Також не підлягають до задоволення й позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вони є похідними від позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні і розпорядженні вищевказаною земельною ділянкою.

Короткий зміст вимог апеляційних скарги

22.09.2021 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року, відповідно до вимог якої апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , треті особи на боці позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністю задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу

Апелянт зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

Під час ухвалення рішення, судом не взято до уваги Акт дослідження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , складеної інженером-землевпорядником ОСОБА_7 .

Окрім того, судом не досліджено та не взято до уваги наступне твердження позивача. Стіна належного позивачу будинку та стіни господарських будівель довжиною 26.2 м. проходять по спільній межі земельних ділянок. Вимощення задньої стіни будинку позивача була шириною 110 см. В теперішній час позивач позбавлений можливості доступу до зовнішньої сторони стіни, оскільки відповідачі у жовтні 2020 року встановили на межі земельних ділянок паркан безпосередньо на вимощенні на відстані 68 см та 82 см від стіни будинку та господарських будівель позивача.

У зв`язку з викладеним, межа земельної ділянки відповідачів накладається на межу ділянки позивача на 0,02 метра та 0,44 метра по всій довжині будинку і господарських будівель, що в свою чергу додатково підтверджує, що встановлений Відповідачами паркан знаходиться на земельній ділянці Позивача.

Крім того, встановлення відповідачами паркану не відповідає вимогам п. 3.25 «Державних будівельних норми» 360-92 «Містобудування», відповідно до якого для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Відповідачами встановлено паркан на відстані 70 см. та 85 см та не забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Таким чином, судом прийнято рішення про усунення перешкод без належного дослідження акту дослідження земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Складеної інженером-землевпорядником Кіпішиновим Ц.С. та інших доказів, що є порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи інших учасників справи

30.11.2022 року ОСОБА_6 було подано відзив на апеляційну скаргу, з якого вбачається, що відповідач просить суд відмовити в її задоволенні з огляду на необгрунтованість зазначених доводів апелянта.

Додатково ОСОБА_6 зазначає, що надані ОСОБА_1 докази, не відповідають дійсності, ширина вимощення стіни до паркану становить 1.04 метра, а не 85 см як зазначено позивачем.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.

15.02.2021 року на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 12.10.2021 року апелянтом подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року. В обгрунтування поданого клопотання апелянт зазначив, що повний текст оскаржуваного рішення було складено 19.08.2021 року. З урахуванням вищевикладених обставин, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.10.2021 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , треті особи на боці позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні власністюбуло відкрито.

Ухвалою від 28.10.2021 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 19 травня 2022 року на 09 годину 45 хвилин в приміщенні Одеського апеляційного суду..

19 травня 2022 року розгляд справи було відкладено за заявою представника апелянта адвоката Луб В.В. на 26 січня 2023 року о 10:00 год.

18 січня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокатом Луб В.В. повторно було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із збройною агресією РФ та небезпекою для державної незалежності України та запровадження воєнного стану.

Колегія суддів відхиляє подане представником апелянта клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Представником повторно в суді апеляційної інстанції 18 травня 2022 року було заявлено клопотання з тих самих підстав про відкладення справи. Крім того, відповідно до положень статті 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Наказом Державної судової адміністрації України від 08.04.2020 року № 169 був затверджений «Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду». Відповідно до ч.ч. 1-2 розділу ІІ Порядку відеоконференція телекомунікаційна технологія інтерактивної взаємодії двох або більше віддалених учасників судового провадження з можливістю обміну аудіо- та відеоінформацією у реальному масштабі часу. Система відеоконференцзв`язку (далі Система) комплекс технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon», що забезпечує проведення судових засідань в режимі відеоконференцзв`язку.

З огляду на вказане, сторони мали змогу приймати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте своїм правом не скористались.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві власності належить житловий будинок, розташований АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності від 14.01.2004 року, видане Оксамитненською сільською радою на підставі рішення виконавчого комітету Оксамитненської сільської ради від 31.10.2003 року №31 (а.с.25).

Також судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :02:002:0046, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 12.12.2014 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.12.2014 року (а.с.26, 27).

Власником сусідньої земельної ділянки площею 0,2422, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про, що підтверджено витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.06.2015 року (а.с.81-83).

З наявних у матеріалах справи фото таблиць (а.с.37-39, 84-92), а також дослідженням наданого позивачем на диску відеозапису, судом встановлено, що відповідачами замість існуючого паркану збудовано новий, що також не заперечується сторонами.

Комісією Оксамитненської сільської ради Болградського району 08.10.2020 року було проведено заміри ширини подвір`я домоволодінь, розташованих по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , в результаті якого комісія прийшла до висновку, що ширина подвір`я домоволодіння, розташованих по АДРЕСА_2 складає 18,00 метра, а по АДРЕСА_1 17,91 метра, на вимощенні будівлі, яка належить ОСОБА_1 , сусіди проводять монтаж паркану без дозволу ОСОБА_1 .

Довідкою виконавчого комітету Оксамитненської сільської ради Болградського району 13.10.2020 року (а.с.35) повідомлено, що 13.10.2020 року проведено заміри земельної ділянки громадянина ОСОБА_1 землевпорядником сільської ради у присутності ОСОБА_6 та встановлено, зокрема, що ширина зі сторони вулиці складає 17.70 м, ширина подвір`я 17,91 м, ширина вимощення будівлі 1,04 м.

Як вбачається із фототаблиці (а.с. 89), відстань від будинку Позиваяа ОСОБА_1 до новозбудованого паркану складає 1,04 м, що узгоджується з вимірами, проведеними землевпорядником сільської ради.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 2 ст. 103 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як роз`яснено в пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (ст.ст. 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Відповідно до ч. 3 п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно до ст. 89 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Довідкою виконавчого комітету Оксамитненської сільської ради Болградського району 13.10.2020 року (а.с.35) повідомлено, що 13.10.2020 року проведено заміри земельної ділянки громадянина ОСОБА_1 землевпорядником сільської ради у присутності ОСОБА_6 та встановлено, зокрема, що ширина зі сторони вулиці складає 17.70 м, ширина подвір`я 17,91 м, ширина вимощення будівлі 1,04 м.

Як вбачається із фототаблиці (а.с. 89), відстань від будинку Позиваяа ОСОБА_1 до новозбудованого паркану складає 1,04 м, що узгоджується з вимірами, проведеними землевпорядником сільської ради.

Допитаний в судовому засіданні, під час розгляду справи судом першої інстанції, свідок ОСОБА_8 повідомив, що він будував новий паркан за замовленням ОСОБА_6 , вимощення ОСОБА_1 не демонтували, біля мощення викопали фундамент, чим підсилили його, а на фундаменті змонтували паркан.

В судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 підтвердив, що стовпчики ніхто не чіпав та вони стоять на своїх місцях.

Аналіз інших фото таблиць (а.с.37, 39, 85, 87, 88) дозволяє прийти до висновку, що при демонтажу існуючого паркану та монтажу нового паркану, відповідачем ОСОБА_6 не було зайнята земельна ділянка позивача ОСОБА_1 .

Відстань від будинку позивача ОСОБА_1 до новозбудованого відповідачем ОСОБА_6 паркану, яка відповідає ширині вимощення та складає, як зазначено вище, 104 см, враховуючи вимоги ч. 3 п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», дозволяє належним чином здійснювати обслуговування та ремонт житлового будинку, що виключає порушення прав позивача в цій частині.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо критичної оцінки Акту дослідження земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , складений інженером-землевпорядником ОСОБА_7 07.12.2020 року, оскільки він не відповідає вимогам ст. 102 ЦПК України та не є висновком експерта, обстеження та виміри меж земельної ділянки проводилась без повідомлення та участі заінтересованих осіб землевласників сусідньої земельної ділянки. Крім цього, з наведених цифр в цьому цифр відстані паркану від будинку не відповідає відстані, зазначених в фотознімках в натурі з використанням приладів вимірювання, наданими сторонами до суду.

Учасники справи як в суді першої так і апеляційної інстанції не заявляли клопотань про призначення експертизи для визначення меж земельних ділянок, місця встановлення паркану тощо.

За весь час з початку будівництва по теперішній час відповідачу не було направлено жодного припису від компетентних органів щодо порушення порядку та умов зведення споруди на земельній ділянці, яка належить йому.

Суд зазначає, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Аналогічні висновки робить й Верховний суд, зокрема, у постановах від 27.02.2019 у справі № 922/1163/18; від 29.08.2018 у справі № 909/105/15; від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17; від 31.01.2018 у справі № 910/8763/17.

З огляду на вище наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у зв`язку відсутності відповідного висновку експерта, доводи позивача щодо самовільно зайняття частини його земельної ділянки площею 8 кв.м. та будівництво на ній паркану, демонтажу його, позивача, мощення, перешкоджанні відповідачем у обслуговуванні будинку внаслідок будівництва паркану, не знайшли свого підтвердження, не доведені матеріалами справи, внаслідок чого позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні і розпорядженні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0008 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтування цоколя та паркану з металевого профілю, встановленого на вимощенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягають до задоволення. Також не підлягають до задоволення й позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вони є похідними від позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні і розпорядженні вищевказаною земельною ділянкою.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів та дублюють заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, та були досліджені піж час розгляду справи судом першої інстанції. Апелянтом не надано суду апеляційної інстанції жодних доказів та не наведено аргументів які б не було розглянуто судом першої інстанції, а також яким не надана оцінка суду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 09.08.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення буде складено 03.02.2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова