Справа № 462/1483/23 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/811/1009/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Матяш С.І.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

В обгрунтування заяви покликається на те, що вона разом з донькою, ОСОБА_2 , є власниками квартири АДРЕСА_1 , в якій крім неї проживають її донька, ОСОБА_2 , та внук, ОСОБА_3 .

Стверджує, що під час спільного проживання ОСОБА_2 не сплачує за комунальні послуги, постійно її принижує, ображає, обзиває нецензурними словами, виганяє з квартири, заважає користуватися майном, постійно провокує конфлікти та спричиняє їй тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона зазнає домашнього насильства. Зазначає, що неодноразово зверталася за наданням медичної допомоги, а також до поліції внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень, а ОСОБА_2 притягали до адміністративної відповідальності постановою Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2022 року, відтак, вона є особою, яка вчиняла домашнє насильство, тобто, кривдником. Вказує, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків щодо: заборони перебування в місті спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

З наведених підстав просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав відносно ОСОБА_1 , а саме:

-заборонити перебувати ОСОБА_2 в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ;

-заборонити наближення на 200 метрів ОСОБА_2 до місця проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_2 ;

-заборонити наближення на 5 метрів ОСОБА_2 до місця перебування ОСОБА_1 у громадських місцях.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що кривдницею створюються умови для неможливості нормального сумісного проживання, оскільки принижує її, завдає травми, вимикає стаціонарний телефон, який є основним засобом зв`язку для неї, в тому числі і для виклику екстрених служб. Зазначає, що надала документи про звернення в медичний заклад для отримання медичної допомоги, в тому числі і висновок про отримані тілесні ушкодження, який судом залишено без уваги. Крім того, нею подано докази неодноразового звернення за допомогою до правоохоронних органів та наявність адміністративних проваджень відносно кривдниці, а також кримінального провадження, яке закрито у зв`язку з примиренням сторін, що свідчить про систематичність правопорушень.Вважає, що системний характер насильства свідчить про наявність ризиків і може призвести до настання непоправимих наслідків для її життя і здоров`я в подальшому. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення ОСОБА_2 щодо заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для застосування судом спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а сам по собі факт звернення до поліції та медичних установ у зв`язку з наявністю у неї саден, не свідчать про вчинення стосовно заявниці насильства та не підтверджують, що такі утворилися внаслідок дій ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3502 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана:

1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;

2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

За змістом ст. 3506 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування). Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, постраждалих від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

В пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Постраждала особа може вимагати від кривдника компенсації її витрат на лікування, отримання консультацій або на оренду житла, яке вона винаймає (винаймала) з метою запобігання вчиненню стосовно неї домашнього насильства, а також періодичних витрат на її утримання, утримання дітей чи інших членів сім`ї, які перебувають (перебували) на утриманні кривдника, у порядку, передбаченому законодавством. У разі порушення кримінального провадження у зв`язку з вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються КК України та КПК України.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 27 січня 1980 року.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15841695 від 06 вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису вбачається, що її дочка ОСОБА_2 вчиняє щодо неї домашнє насильство у психологічній та фізичній формі, що полягає у застосуванні фізичного насильства, залякуванні, принижуванні та образами нецензурними словами.

Довідкою № 1276 від 23 листопада 2021 року, виданою Міським травматологічним пунктом № 1 підтверджується, що 23 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася за медичною допомогою в травмпункт з приводу отриманих травм, а саме, забійної підшкірної гематоми параорбітальної ділянки зліва, забійної гематоми правого стегна, забійного садна тилу правої кисті, забою поперекового відділу спини.

24 листопада 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено дані щодо кримінального провадження № 0000465 за ч. 1 ст. 125 КК України.

Висновком судово-медичної експертизи № 1366 від 25 листопада 2021 року підтверджується, що у ОСОБА_1 виявлено синці в ділянці лівого ока, на спині, на правому стегні, садно з синцем довкола на правій кисті, які утворилися внаслідок контактів вказаних ділянок тіла з тупими предметами, могли виникнути 21 листопада 2021 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Постановою дізнавача СД ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області лейтенанта поліції Смакули А.І. від 04 травня 2022 року закрито кримінальне провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 06 липня 2022 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності у зв`язку з малозначністю вчиненого нею адміністративного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито.

Визнаючи діяння малозначним, суд прийшов до висновку про те, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки та не завдали значної шкоди, в тому числі і правам та свободам інших осіб, зокрема, потерпілій особі.

Довідкою № 254 від 05 червня 2022 року, виданою Міським травматологічним пунктом № 1, підтверджується, що ОСОБА_1 звернулася за медичною допомогою в травмпункт з приводу забою правої кисті, і правого ліктевого суглобу.

Згідно з листом ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 10 червня 2022 року №7685/38/01-22 за результатами проведеної перевірки за зверненням ОСОБА_1 стосовно факту вчинення відносно неї домашнього насильства на ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 18 липня 2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Наявними в матеріалах справи довідками, виданими Міським травматологічним пунктом № 1, підтверджується, що ОСОБА_1 зверталася в травмпункт за медичною допомогою у зв`язку з отриманими травмами 31 березня 2021 року - з приводу забійного садна лобної ділянки зліва, 16 серпня 2021 року - з приводу забійних саден лівої щоки, забою правого плеча, 16 жовтня 2021 року - з приводу забою тилу лівої ступні, забійної гематоми правого колінного суглобу та правого плеча, 02 січня 2023 року - з приводу забійної гематоми в/з правої гомілки.

Обгрунтовуючи нанесення їй травм саме протиправними діями ОСОБА_2 , заявник неодноразово зверталася до поліції зі скаргами щодо вчинення відносно неї домашнього насильства, а саме, 23 липня 2021 року, 30 квітня 2022 року, 02 травня 2022 року, 13 травня 2022 року, 06 липня 2022 року та 07 липня 2022 року, 10 липня 2022 року, 23 липня 2022 року та 05 серпня 2022 року.

Згідно з листами ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 13 серпня 2021 року № 9531-38/01-21, від 11 травня 2022 року № 5316/ЖЕО/01/38-22, від 14 травня 2022 року № 5433/ЖЕО/01/38-22, від 23 травня 2022 року № 6214/ЖЕО/01/38-22, від 12 липня 2022 року № 10092/38/01-22, від 12 серпня 2022 року № 11881/38/01-22, за результатами проведених перевірок за зверненнями ОСОБА_1 щодо вчинення відносно неї протиправної поведінки не виявлено ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, а з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду виховного характеру з метою недопущення вчинення нею протиправної поведінки в майбутньому.

Зі змісту листа ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 29 липня 2022 року № Г-387/40/01/06/22 вбачається, що відносно ОСОБА_1 складено постанову про адміністративне правопорушення серії ГАА № 769431 від 02 липня 2022 року за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність у вигляді накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.

Отже, заявником, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення відносно неї домашнього насильства після 23 листопада 2021 року, що свідчили б про продовження, систематичний характер такого насильства чи наявність існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо ОСОБА_1 після 23 листопада 2021 року, відтак, враховуючи, що протягом тривалого часу, а саме понад 1 рік та 5 місяців, відсутні випадки вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що лише самі події, які відбулися 23 листопада 2021 року, не можуть бути підставою для застосування обмежувального припису у зв`язку з відсутністю доказів наявності реальних ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства.

Оцінюючи вірогідність вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, зважаючи на те, що обставини, якими заявник обгрунтовує необхідність застосування до ОСОБА_2 обмежувального припису, не підтвердилися в ході численних перевірок звернень заявника до поліції, заявником не надано належних та допустимих доказів вчинення щодо неї домашнього насильства, колегія суддів вважає, що відсутні ризики настання умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Матеріалами справи підтверджується наявність конфліктних ситуацій, які виникають між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак, за відсутності вчинення домашнього насильства такі не можуть бути підставою для застосування обмежувального припису.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що в квартирі АДРЕСА_1 , крім неї та ОСОБА_2 проживає також малолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Оскільки місцем проживання малолітньої дитини відповідно до ст. 29 ЦК України є місце проживання його батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, а зважаючи на те, що малолітній ОСОБА_3 проживає виключно з матір`ю, ОСОБА_2 , застосування відносно неї обмежувального припису шляхом заборони перебування ОСОБА_2 в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 та заборони наближення на 200 метрів до зазначеного місця проживання без вагомих на те підстав суперечитиме правам та інтересам малолітньої дитини.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги подані нею докази неодноразового звернення до правоохоронних органів щодо неправомірної поведінки ОСОБА_2 та наявності відносно неї адміністративних проваджень, не заслуговують на увагу, оскільки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції надано належну правову оцінку доказам, які подані заявником, а саме по собі звернення заявника до органів поліції, наявність адміністративних справ та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 07 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11.05.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк