Ухвала

13 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 527/2753/21

провадження № 61-2990ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Грущенка Сергія Григоровича, на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним вище позовом.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 27 квітня

2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини задоволено.

Зменшено встановлений рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2020 року розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У лютому 2023 року до Верховного Суду, із застосуванням засобів поштового зв`язку, представником ОСОБА_1 - адвокатом

Грущенком С. Г., подано касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року, у якій заявник просить оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 10 березня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Грущенка С. Г.залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків та запропоновано заявникові: 1) на підтвердження наведених обставин пропуску строку надати суду відповідні докази в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії, якими можуть бути оригінал поштового конверту, довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо, або навести інші підстави з відповідними доказами; 2) сплатити судовий збір за подання касаційної скарги, на підтвердження сплати судового збору надати суду документ, що підтверджує його сплату, документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону або обґрунтувати підстави звільнення від сплати судового збору; 3) уточнити касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України,

з урахуванням вимог статті 392 ЦПК України, та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

У наданий судом строк представник ОСОБА_1 - адвокат Грущенко С. Г.надіслав матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, зокрема докази на підтвердження дати отримання повного тексту оскаржуваної постанови Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року та докази сплати судового збору. Проте зазначені в ухвалі Верховного Суду від 10 березня 2023 року вимоги не були виконані у повному обсязі, оскільки заявником не надано уточненої касаційної скарги із зазначенням конкретних обов`язкових підстав касаційного оскарження, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України та її копії відповідно до кількості учасників справи, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, конкретизацію змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі

№ 910/800/19.

Зі змісту пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню судами під час вирішення спору. Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 березня

2023 року у справі № 522/22473/15-ц (провадження № 12-13гс22).

Зазначення заявником у змісті клопотання, наданого на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 10 березня 2023 року того, що «Скаржник

ОСОБА_1 вважає, що підставою касаційного оскарження постанови Полтаського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року є відсутність висновку Верховного Суду питання застосування норми права у подібних правовідносинах» не свідчить про виконання заявником вимог ухвали

в частині зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень, оскільки в порушення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга не містить вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовної практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Також не свідчить про виконання ухвали Верховного Суду у вказаній частині саме по собі зазначення підстави касаційного оскарження у змісті клопотання на виконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху без надання уточненої касаційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи.

Ураховуючи викладене, заявник у відведений судом строк, станом

на 13 квітня 2023 року, ухвалу Верховного Суду від 10 березня 2023 року

у повному обсязі не виконав, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, а тому касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Грущенка С. Г., на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року підлягає визнанню неподаною та поверненню заявникові.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Грущенка Сергія Григоровича, на постанову Полтавського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини вважати неподаною та повернути заявникові.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Д. Д. Луспеник