ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 682/3632/18

Провадження № 22-ц/4820/575/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. ( суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 682/3632/18 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дем`янової Олени Вікторівни на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року в складі судді Стасюка Р.В. у справі за заявою представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією в цивільній справі № 682/3632/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод в користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод в користуванні майном, просив суд визнати дії ОСОБА_2 щодо недопуску ОСОБА_1 на територію нежитлового приміщення, розташованого у АДРЕСА_1 , неправомірними та зобов`язати відповідача не чинити перешкод у користуванні цим приміщенням для здійснення підприємницької діяльності та належним позивачу майном.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів, просив суд визнати договори про спільне використання нежитлового приміщення від 30.04.2011 №б/н, 30.04.2013 №б/н, 30.04.2016 №б/н недійсними.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року провадження у даній справі закрито з підстав, передбачених п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України.

Роз`яснено позивачу, що розгляд такої справи підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року залишено без змін.

26 грудня 2022 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про направлення за встановленою юрисдикцією справи, а саме про передачу справи до Господарського суду Хмельницької області.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року подану заяву передано на вирішення Нетішинському міському суду Хмельницької області.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року в задоволенні заяви про направлення справи № 682/3632/18 за встановленою юрисдикцією відмовлено.

Представник ОСОБА_1 адвокат Дем`янова О.В. подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, заява про направлення справи за встановленою юрисдикцією подається до суду який закрив провадження в справі. Посилання суду, що суд апеляційної або касаційної інстанції повинен роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі, суперечать змісту ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Представник апелянта, вказує, що рішення про закриття провадження прийняв суд першої інстанції, тому саме він повинен прийняти рішення про передачу справи на розгляд суду за встановленою юрисдикцією.

Тому, представник ОСОБА_1 адвокат Дем`янова О.В. просила скасувати ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року і направити справу за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Хмельницької області.

Представник ОСОБА_2 адвокат Цвігун В.В. подав відзив на апеляційну скаргу, вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, оскільки відповідно до приписів ч. 1 ст. 256 ЦПК України, правом направлення справи за встановленою юрисдикцією наділений лише суд апеляційної або касаційної інстанції після закриття ними провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Також посилається, що заява ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою підсудністю має бути подана позивачем протягом 10 днів з дня прийняття відповідної ухвали суду про закриття провадження в справі, така ухвала прийнята 08 листопада 2022 року, а з заявою позивач звернувся вже після її перегляду апеляційним судом 05 січня 2023 року. Тому, в силу ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом, що також свідчить про неможливість вирішення судом першої інстанції питання направлення справи для розгляду до суду іншої юрисдикції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 379 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє її для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо судом було допущено невідповідність висновків обставинам справи та порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року провадження у даній справі закрито з підстав, передбачених п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що за характером спірних правовідносин справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки позови містять ознаки господарського спору, сторонами в якому є фізичні особи-підприємці, звернулись до суду з позовами про захист порушених прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені та пов`язані із здійсненням господарської діяльності.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року залишено без змін.

26 грудня 2022 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про направлення за встановленою юрисдикцією справи, а саме про передачу справи до Господарського суду Хмельницької області.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28 грудня 2022 року подану заяву передано на вирішення Нетішинському міському суду Хмельницької області.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року в задоволенні заяви про направлення справи № 682/3632/18 за встановленою юрисдикцією відмовлено, при цьому суд першої інстанції послався, що направлення справи за встановленою юрисдикцією належить до компетенції апеляційного або касаційного суду, який приймає постанову про закриття провадження у справі, однак з таким висновком суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина має право на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе у тому числі таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, що покликаний розмежувати як компетенцію різних ланок судової системи так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 та ч.1 256 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З правового аналізу даної норми вбачається, що заява про направлення справи за встановленою юрисдикцією, подається до суду, який прийняв судове рішення про закриття провадження у справі.

Зазначення в даній нормі про подання такої заяви до суду, який прийняв саме постанову про закриття провадження, в розумінні норм ст. 258 ЦПК України, слід тлумачити як будь-яке судове рішення про закриття провадження в справі.

Крім того як вказує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine», заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й зневілювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції (§ 27-28, 38-40); рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13-14, 23, 25-26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)).

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява ОСОБА_1 надійшла до суду 14 грудня 2018 року та перебувала в провадженні суду до листопада 2022 року, тобто майже чотири роки, складається на даний час з 15 томів, сторонами було сплачено судовий збір за подання позовів, а тому з врахуванням викладеного, конкретних обставин даної справи, її тривалого розгляду, сплачених сторонами судових витрат, колегія суддів вважає, що постановлення Нетішинським міським судом в даній справі оскаржуваної ухвали про відмову у передачі справи за встановленою юрисдикційною підсудністю поставили під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, швидкого вирішення спорів, як про це неодноразово зазначав ЄСПЛ.

З огляду на наведені норми слід дійти висновку, що оскаржувана ухвала суду винесена передчасно, суд не дав оцінки всім обставинам справи та нормам права, ст. 256 ЦПК України і дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Оскільки ухвалу про закриття провадження у справі постановив саме Нетішинський міський суд Хмельницької області в порядку п.1 ч.1 статті 255 ЦПК України, а не суд апеляційної інстанції згідно з ч. 4 ст. 377 ЦПК України, тому заява про направлення справи за встановленою юрисдикцією має бути подана до цього суду, відтак висновок суду першої інстанції щодо відсутності у нього повноважень на передачу справи за встановленою юрисдикцією є на даний час також передчасним.

При цьому колегія суддів вважає, що, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі шляхом її розгляду за встановленою юрисдикцією, передача справи за встановленою юрисдикцією як вказано вище є повноваженнями суду, який ухвалив судове рішення про закриття провадження в справі, апеляційний суд не уповноважений приймати рішення щодо передачі справи, а тому дану цивільну справу слід направити до суду першої інстанції для розгляду поданої заяви ОСОБА_1 .

За таких обставин, ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви про направлення справи № 682/3632/18 за встановленою юрисдикцією слід скасувати, справу направити до суду першої інстанції, для розгляду заяви ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Посилання представника ОСОБА_2 адвоката Цвігуна В.В. у відзиві на апеляційну скаргу, що заява ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою підсудністю має бути подана позивачем протягом 10 днів з дня прийняття відповідної ухвали суду про закриття провадження в справі, така ухвала прийнята 08 листопада 2022 року, а з заявою позивач звернувся вже після її перегляду апеляційним судом 05 січня 2023 року, і при її вирішенні підлягали застосуванню норми ст. 126 ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги при розгляді апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу, оскільки суд першої інстанції розглянув заяву по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дем`янової Олени Вікторівни задовольнити частково.

Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року скасувати та направити заяву представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією, в цивільній справі № 682/3632/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та усунення перешкод в користуванні майном, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова