Справа № 212/311/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,

В С Т А Н О В И В:

12 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 (далі- Позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє представник - адвокат Мотуз О.В., звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, АТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 150 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що позивач з 26.08.1992 по 19.05.1995, з 20.02.1996 по 28.02.1999, з 26.05.1999 по 30.03.2006, з 28.07.2006 по 27.08.2010 працював на підприємстві відповідача, а саме шахтах «Родіна», «Гвардійська», ВАТ «Кривбасзалізрудком» підземним гірником, підземним гірничим, кріпильником, прохідником підземним, в умовах впливу шкідливих факторів, був звільнений з підприємства відповідача 27 серпня 2010 року. Зазначив, що за час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання радикулопатія. Вказав, що рішенням МСЕК від 28 липня 2010 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 45%, у зв`язку з професійним захворюванням- радикулопатія, а також встановлено третю групу інвалідності. В подальшому при повторному переогляді 16.08.2011 позивачу повторно визначено втрату професійної працездатності у розмірі 45%, у зв`язку з професійним захворюванням- радикулопатія, та третю групу інвалідності. При повторному переогляді рішенням МСЕК від 09 вересня 2013 року визначено втрату професійної працездатності у розмірі 30%, у зв`язку з професійним захворюванням- радикулопатія, та третю групу інвалідності. При наступних переоглядах 20.06.2014, 21.07.2016, 07.08.2018 визначено втрату професійної працездатності 30%, у зв`язку з професійним захворюванням- радикулопатія, та третю групу інвалідності. В подальшому при повторному переогляді висновком МСЕК від 21 липня 2020 року встановлена втрата професійної працездатності 30% по радикулопатії, безстроково, також встановлено третю групу інвалідності. У зв`язку із отриманим профзахворюванням позивача постійно турбує біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з віддачею в праву руку і ногу, біль та обмеження рухів у великих суглобах, переважно плечових, заніміння кінцівок, переважно правих, утруднення ходи, загальну слабкість, задишку, кашель, головний біль, підвищення артеріального тиску. Вказує, що порушено його звичний спосіб життя, порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості вести звичне життя, поганий стан здоров`я заподіює моральні страждання та переживання. Також постійний процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань.

Ухвалою суду від 16 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

02 лютого 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що умови праці виконуваних позивачем робіт з причин особливостей технологічних процесів внаслідок обмеженості робочого простору, не дозволяють постійно застосовувати засоби малої механізації, таким чином, обов`язок створити безпечні умови праці не є абсолютним. В певних умовах виключити наявність шкідливих виробничих факторів не є можливим, тому від роботодавця вимагається здійснювати превентивні заходи, які запобігають негативному впливу цих факторів. Крім того зазначив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вказав, що заявлена позивачем сума моральної шкоди є значно завищеною, не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.08.1992 по 19.05.1995, з 20.02.1996 по 28.02.1999, з 26.05.1999 по 30.03.2006, з 28.07.2006 по 27.08.2010 перебував у трудових відносинах з АТ «Криворізький залізорудний комбінат», і працював на шахтах «Родина», «Гвардійська», ВАТ «Кривбасзалізрудком» підземним гірником, підземним гірничим, кріпильником, прохідником підземним, і був звільнений з підприємства відповідача 27 серпня 2010 року, в зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, згідно п.2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 (а.с.10-14).

Відповідно до Акту №23 розслідування хронічного професійного захворювання від 07 липня 2010 року, на підприємстві ВАТ «Кривбасзалізрудком», встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання- радикулопатія С6, С7, С8 і L3, L4, L5, S1 з вираженими (3ст.) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., із зазначенням його причин робота протягом 16 років 4 місяців в умовах важкої фізичної праці, параметри якої перевищували нормативні: рівень фізичного перевантаження, важкість праці відноситься до ІІІ кл. 3 ст. шкідливості (а.с. 15-17).

Згідно пункту 16 даного Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 07.2006 року по теперішній час в ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком» підземним прохідником, ОСОБА_1 виконував комплекс робіт по проходці гірничих виробок. Умови праці виконуваних робіт з причин особливостей технологічних процесів, внаслідок обмеженості робочого простору, які не дозволяють постійно застосовувати засоби малої механізації характеризувалися важкою фізичною працею. Працюючи раніше на шахтах «Родина» та «Гвардійська» в/о «Кривбасруда»: з 10.1992-05.1995, з 02.1996-02.1999, з 05.1999 03.2006 підземним гірником, підземним кріпильником, ОСОБА_1 , згідно санітарно-гігієнічної характеристики його умов праці, підготовленої Саксаганською СЕС №2/2-852 від 15.04.2009, виконував роботи, які також характеризувалися важкою працею.

Відповідно до пункту 19 вказаного Акту зазначено, що посадовими особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи (закони та інші нормативно-правові акти) є: керівництво: ш. «Родина», ш. «Гвардійська» в/о «Кривбасруда», ШБУ ВАТ «Кривбасзалізрудком», у період роботи ОСОБА_1 на цих підприємствах,-, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці».

Внаслідок зазначено вище захворювання позивач ОСОБА_1 , 28 липня 2010 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності 45% по радикулопатії, з 26 липня 2010 року до 01 серпня 2011 року. Визначено потреби у додаткових видах допомоги: санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, ВМП, ЛФК, масаж, що підтверджується копією довідки серії 10 ААА №002851 від 28.07.2010 (а.с.18).

Також, ОСОБА_1 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням- радикулопатією з 26 липня 2010 року на строк до 01 серпня 2011 року, з переоглядом 01 липня 2011 року. Вказано, що ОСОБА_1 протипоказана важка вимушена поза, довга хода, переохолодження, що підтверджується копією довідки серії 10 ААА №008754 від 28.07.2010 (а.с.19).

В подальшому при повторному переогляді висновком МСЕК від 16 серпня 2011 року ОСОБА_1 встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням радикулопатія, третя група інвалідності з 01 серпня 2011 року до 01 серпня 2012 року, з переоглядом 01 липня 2012 року, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №552157 від 16 серпня 2011 року, та копією довідки серії 10 ААА №072083 від 16 серпня 2011 року (а.с.20).

При повторному переогляді 09 вересня 2013 року, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% по радикулопатії, та третя група інвалідності з 01 серпня 2013 року до 01 серпня 2014 року, з переоглядом 01 серпня 2014 року, що підтверджується копіями довідок МСЕК серії АБ №0007381 від 09 вересня 2013 року (а.с.21, 22).

В подальшому, при повторних переоглядах 20.06.2014, 21.07.2016, 07.08.2018, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% по радикулопатії, та третя група інвалідності, що підтверджується копіями довідок МСЕК (а. с. 23,24,25).

При повторному переогляді 21 липня 2020 року ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності 30% по радикулопатії, та третя група інвалідності з 01 серпня 2020 року, безстроково. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортне лікування, також протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, що підтверджується копіями довідок МСЕК серії 12 ААА №079164, серії 12 ААБ №627188 від 21 липня 2020 року (а.с.26, 27).

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач неодноразово звертався до закладів медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписними епікризами та виписками з медичної карти (а.с. 28-31).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 45% первинно, встановлення первинно третьої групи інвалідності, повторно 30% та безстроково, та встановлення третьої групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, загальну слабкість.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом понад 17 років в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, та в подальшому 30% втрати професійної працездатності безстроково, із визначенням третьої групи інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 125 000 гривень, задовольнивши частково позовні вимоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1 250 гривень.

Керуючись ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві,- задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1 250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», , юридична адреса: 50029, Дніпропетровська область м. Кривий Ріг вул. Симбірцева, 1А.

Повне судове рішення складено та підписано 10 лютого 2023 року.

Суддя: О. В. Колочко