Справа № 465/5619/20 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М.
Провадження № 22-ц/811/1947/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягувати з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з ОСОБА_1 аліменти за попередній період з 24 липня 2017 року до 24 липня 2020 року у розмірі 108000 грн. одноразово.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 19.04.2008 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 , в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З літа 2017 року, протягом останніх трьох років, відповідач проживає та працює за межами України, однак, не надає дитині належного матеріального утримання, а вона самотужки не має змоги забезпечити сину належний рівень життя, необхідний для його фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме, з 03 вересня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 908 грн. судового збору.

Рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 13 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає, що рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1309 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В решті рішення просить залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що не має можливості сплачувати аліменти в розмірі 4000 грн., оскільки сума його щомісячного доходу є меншою за розмір аліментних зобов`язань, які просить на нього покласти позивачка.

Додає, що регулярно надсилає кошти на рахунок позивачки для будь-яких потреб дитини, зокрема, на одяг, взуття, продукти харчування, іграшки, вітаміни та інше.

Наголошує, що він не нехтує батьківськими обов`язками щодо утримання дитини, любить його та піклується про нього наскільки це можливо, постійно цікавиться його життям, успішністю в школі та на прохання позивачки передає постійно кошти, щоб забезпечувати гідний рівень життя, фізичний та духовний розвиток.

Зазначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Також звертає увагу, що той з батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років) встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», зокрема: з 01 січня 2618 грн.; з 01 липня 2744 грн.; з 01 грудня 2833 грн.

Враховуючи, що він є безробітним, не є суб`єктом підприємницької діяльності, інших доходів немає та зважаючи на вимоги законодавства, може забезпечити свого сина аліментами в розмірі, що не перевищує 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 1309 грн. щомісячно.

04 серпня 2023 року від позивачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує доводи та вимоги апелянта, зауважуючи, що кошти на утримання дитини відповідач надавав нерегулярно, що змусило її звернутись до суду із вказаним позовом.

Також зазначила, що у відповідності до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 2833 грн., за даними Державної служби статистики, у 2023 році середня зарплата в Україні становить 16500 грн., тому визначення аліментів у розмірі 4000 грн. на місяць не буде суперечити ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що присуджений розмір аліментів буде достатнім для забезпечення повноцінного та якісного утримання дитини, а також для забезпечення дитини позашкільною освітою.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10.10.2023 року, є дата складення повного судового рішення 20.10.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 19 квітня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 17.12.2008 року.

Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Відповідач на даний час проживає окремо від дитини і ця обставина ним визнається.

Як стверджувала позивач, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини з липня 2017 року, працюючи та проживаючи на території російської федерації.

В матеріалах справи відсутні відомості про доходи відповідача і останній розміру свого доходу не називає.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.181 СК України, той з батьків, з яким проживають діти, має право на одержання матеріального утримання (аліментів) на дітей від іншого з батьків, який проживає окремо від дітей.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК).

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Разом з тим, необхідно враховувати, що законодавцем визначено лише мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, а тому розмір аліментів, з урахуванням матеріального становища дитини та її стану здоров`я, матеріального становища платника аліментів та інших обставин, які відповідно до ст.182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів, може бути більшим для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При цьому, основним критерієм визначення судом розміру аліментів на дитину має бути достатність аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17, який підлягає врахуванню відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства.

Аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз.2 ч.2 ст.182 СК України.

Встановивши, що син сторін ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, а відповідач на регулярній основі не надає коштів на його утримання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, оскільки основний тягар утримання припадає на матір.

При цьому, в силу наведених вище вимог закону, на обох батьків у рівній мірі покладається забезпечення дитині належного утримання до досягнення нею віку вісімнадцяти років.

Колегія суддів погоджується і з визначеним судом розміром присуджених аліментів з огляду на вік дитини й ті обставини, що відповідач інших дітей та непрацездатних утриманців немає, працює і має дохід, розміру якого він не називає і не підтверджує документально, а набуття ним статусу безробітного, до того ж після ухвалення судом першої інстанції рішення в даній справі, не впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Доводи апелянта про те, що він допомагає сину, купує йому все необхідне та пересилає гроші на платіжну картку, навпаки, свідчить про його можливість нести витрати на утримання свого сина.

Отже, захищаючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, врахувавши потреби та матеріальний стан сторін, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимогу позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 4000 грн., щомісячно, до виповнення дитині повноліття.

За наведених і встановлених судом обставин справи, в колегії суддів немає правових підстав для інших висновків по суті вирішення даного спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача в оскаржуваній частині рішення, судом не допущено порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 20 жовтня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич