Справа № 202/6277/22
Провадження № 2/202/386/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі: судді Ісаєвої Д.А.,

за участю секретаря судового засідання Разнатовської А.Д.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням в житловому будинку та права на приватизацію,-

ВСТАНОВИВ:

15.09.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради про визнання права користування жилим приміщенням в жилому будинку та права на приватизацію.

Свій позов обгрунтував тим, що 03.06.2009 року ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» видав на ім`я ОСОБА_1 ордер № 02/09 на право заняття з сім`єю з однієї особи жилої площі в гуртожитку ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» за адресою: АДРЕСА_1 площею 23,7 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1429 від 09.06.2009 року, виконком міської ради вирішив передати гуртожиток літ. А-4 за адресою: АДРЕСА_2 ,ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт».

14.10.2010 року позивач отримав ордер № 02/10 на право заняття з сім`єю з 2-х осіб жилої площі в гуртожитку ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» за адресою: АДРЕСА_3 розміром 29,3 кв.м.

Відповідно до листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 12.12.2016 року будівлю гуртожитку літ. А-4 ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» по АДРЕСА_2 , в який увійшла квартира АДРЕСА_4 (колишня квартира АДРЕСА_5 ) зареєстровано за Державою в особі Верховної Ради України.

В 2019 році позивач звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради із заявою про приватизацію займаного ним вищевказаного жилого приміщення.

Листом № 3/9-17 від 11.02.2019 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не заперечував наявність відповідних рішень щодо передачі у комунальну власність вказаного об`єкту нерухомого майна, вказуючи, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за територіальною громадою міста Дніпра не проводилася. Тому Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має повноважень щодо здійснення приватизації у зазначеному гуртожитку.

В травні 2022 року позивач знову звернувся до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради.

Листом № 3116-1381 від 10.06.2022 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради надав відомості, аналогічні листу від 11.02.2019 року.

На підставі вищевикладеного, позивач вважає дану відмову неправомірною.

Ухвалою судді Індустріального районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2022 відкрито провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, повторно не забезпечив явку в судове засідання свого представника, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у зв`язку з чим, суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.06.2009 року ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» видав на ім`я ОСОБА_1 ордер № 02/09 на право заняття з сім`єю з однієї особи жилої площі в гуртожитку ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» за адресою: АДРЕСА_1 площею 23,7 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1429 від 09.06.2009 року «Про передачу у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку та житлового будинку ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» за адресою: АДРЕСА_2 » та від 08.06.2011 рок № 799 «Про внесення змін до рішення виконкому міської ради від 09.06.2009 року № 1429 «Про передачу у комунальну власність територіальної громади міста гуртожитку та житлового будинку ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» за адресою: АДРЕСА_2 » зазначений гуртожиток передано до комунальної власності територіальної громади міста, але станом на 30.05.2022 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за комунальною власністю Дніпропетровської міської територіальної громади, в особі Дніпровської міської ради не проводилася. Відповідно до інформації КП «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 01.07.2019 року, будівлю гуртожитку літ. 4 ВАТ «Третій експедиційний загін підводних і гідротехнічних робіт» по АДРЕСА_2 зареєстровано за державною, в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва про право власності від 04.10.1999 року.

14.10.2010 року позивач отримав ордер № 02/10 на право заняття з сім`єю з 2-х осіб жилої площі в гуртожитку ВАТ «Третій експедиційний загін підводних та гідротехнічних робіт» за адресою: АДРЕСА_3 розміром 29,3 кв.м.

Відповідно до листів КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»№ 3/9-17 від 11.02.2019 року та № 3116-1381 від 10.06.2022 року Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не заперечував наявність відповідних рішень щодо передачі у комунальну власність вказаного об`єкту нерухомого майна, вказуючи, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за територіальною громадою міста Дніпра не проводилася. Тому Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради не має повноважень щодо здійснення приватизації у зазначеному гуртожитку.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами 3, 5 ст. 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі- квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно зі ст. 8 вказаного Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до вимог статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Згідно з пунктом 18 Положення, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Отже, з системного аналізу норм Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, слід дійти висновку, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами і до числа уповноважених на це установ суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію квартири.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач звертався до відповідного органу приватизації.

Згідно ст. 7 ЗУ «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача з державної у комунальну власність оформлюється актом приймання-передачі. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акту приймання-передачі.

Акт прийому-передачі відсутній, а тому даний нерухомий об`єкт перебуває у власності Держави, у комунальну власність, станом на розгляд справи, не передавався, а тому, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді та у Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради відсутні повноваження щодо здійснення приватизації у зазначеній житловій будівлі.

Разом із тим, позивачами не доведено звернення із заявою та необхідними документами до уповноваженого органу щодо приватизації квартири, тобто вжиття всіх необхідних заходів для приватизації майна, передбачених законодавством, а подані позивачами докази не можуть свідчити про порушення Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради житлових прав позивача.

Щодо позовних вимог позивача про визнання за ним права користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_6 , слід зазначили наступне.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не обмежена житлом, яке заняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати належним право користування жилою площею в житловій будівлі, а тому у розумінні статті 8 Конвенції це право випливає зі змісту, отже визнавати його буде недоцільно.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладають на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 109, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.А. Ісаєва