Номер провадження: 22-з/813/26/23
Справа № 509/1257/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюк О.В., Таварткіладзе О.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією по справі за скаргою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса), ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання постанов неправомірними та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії,

встановила:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області із скаргою, в якій просила суд поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги про визнання дій протиправними, постанов неправомірними та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії, постановлених заступником начальника відділу Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса) Захаровою Б.Ю, в межах виконавчих проваджень №№ 64354139, 64353154, 64353531, 64353816 від 03.02.2021 року та №№ 64801999, 65802451 від 15.06.2021 року, визнати дії заступника начальника відділу Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса) Захарової Б.Ю. при винесенні постанов в межах виконавчих проваджень №№ 64354139, 64353154, 64353531, 64353816 від 03.02.2021 року та №№ 64801999, 65802451 від 15.06.2021 року - протиправними; визнати постанови заступника начальника відділу Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса) Захарової Б.Ю., винесених в межах виконавчих проваджень №№ 64354139, 64353154, 64353531, 64353816 від 03.02.2021р. та №№ 64801999, 65802451 від 15.06.2021 року - неправомірними; зобов`язати заступника начальника відділу Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса) Захарову Б.Ю. у відповідності до ст. 451 ЦПК України усунути порушення та поновити порушене право скаржника шляхом скасування винесених нею постанов в межах виконавчих проваджень №№ 64354139, 64353154, 64353531, 64353816 від 03.02.2021 року та №№ 64801999, 65802451 від 15.06.2021 року; окремою ухвалою проінформувати Головне територіальне управлянні юстиції в Одеській області про незаконні дії заступника начальника відділу Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса) Захарової Б.Ю. при винесенні постанов в межах виконавчих проваджень №№ 64354139, 64353154, 64353531, 64353816 від 03.02.2021 року та №№ 64801999, 65802451 від 15.06.2021 року.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.11.2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, заборону вчиняти певні дії, зобов`язання усунути перешкоди у користуванні власністю, вселення, було задоволено. Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, 10.02.2021 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В свою чергу, заступник начальника відділу Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса) Захарова Б.Ю. в межах виконавчих проваджень №№ 64354139, 64353154, 64353531, 64353816 винесла оскаржувані постанови 03.02.2021 року, тобто за рішенням суду, яке не набрало законної сили, про що свідчить відсутність відповідної відмітки в даних ЄДРСР. Крім того, 04.06.2021 року ОСОБА_1 вдруге подано апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.11.2020 року, що, в свою чергу, свідчить про незаконність дій заступника начальника відділу Овідіопольського РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса) Захарової Б.Ю. при винесенні 15.06.2021 року оскаржуваних постанов в межах виконавчих проваджень № 64801999, 65802451. Зважаючи на те, що строк подання скарги про визнання дій протиправними, постанов неправомірними та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії пропущено з поважних причин, ОСОБА_1 , як скаржник у розумний інтервал часу після постановлення ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.06.2021 року про повернення скарги без розгляду звернулась з даною скаргою, усунувши недоліки у відповідності до частини другої статті 183 ЦПК України, а тому вважала, що процесуальний строк її подання може та повинен бути поновлений.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено.

Вказане судове рішення оскаржене у апеляційному порядку ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 липня 2021 року скасовано. Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса), ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання постанов неправомірними та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії закрито.

Одночасно, роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд таких справ віднесено до юрисдикції Одеського окружного адміністративного суду. Крім того, суд апеляційної інстанції роз`яснив скаржнику про наявність у нього права протягом десяти днів, з дня отримання відповідної постанови, звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

08.12.2022 року ОСОБА_1 подала до Одеського апеляційного суду заяву, у якій просить направити справу за встановленою юрисдикцією до Одеського окружного адміністративного суду в порядку ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обґрунтування поданої заяви, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону «Про виконавче провадження», постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

Тобто, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 цього Кодексу, за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою?- частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Таким чином, у постанові Одеського апеляційного суду від 26.04.2022 року (яка набрала законної сили) колегія суддів дійшла до висновку, що справа за скаргою

ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса), ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання постанов неправомірними та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження не відносяться до цивільних та підлягають розгляді в порядку адміністративного судочинства.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У зв`язку із викладеним, враховуючи склад учасників цієї справи та предмет заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення поданої заяви та постановлення ухвали про передачу даної справи до Одеського окружного адміністративного суду в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 256 ЦПК України.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ч.1 ст. 256 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією - задовольнити.

Справу №509/1257/17 за скаргою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Одеса), ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання постанов неправомірними та їх скасування, зобов`язання вчинити певні дії - передати до Одеського окружного адміністративного суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе