Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2023 Справа №607/20591/23 Провадження №2/607/3771/2023

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Великобірківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Великобірківської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно - 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з відповідної частини житлового будинку АДРЕСА_2 . Даний будинок мав статус колгоспного двору, в якому станом на 15 квітня 1991 року, крім ОСОБА_3 , проживали та були зареєстровані ще три члени колгоспного двору.

Відтак, за змістом статей 112, 120, 123 ЦК УРСР 1963 року померлій ОСОБА_3 належить частина в будинку за вищевказаною адресою, як члену колгоспного двору.

ОСОБА_2 , у відповідності до вимог ст. 1223 ЦК України є спадкоємцем майна матері за заповітом. Після смерті ОСОБА_3 він спадщину прийняв, подавши відповідну заяву нотаріусу про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 146/2022, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою. Позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини на частину успадкованого будинку, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючого документів про належність цього майна спадкодавцеві. В зв`язку з цим свідоцтво про право на спадщину нотаріусом видати неможливо.

У відповідності до вимог ст. 392 ЦК України, ОСОБА_2 звертається до суду за захистом своїх прав та просить суд визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 26 жовтня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/20591/23. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні 21 листопада 2023 року суд постановив протокольну ухвалу, якою залучив до участі у справі в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Тернопільську районну державну нотаріальну контору та витребував від третьої особи належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи № 146/2022, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання ухвали суду Тернопільська районна державна нотаріальна контора 27 листопада 2023 року надіслала до суду копію спадкової справи № 51/2021 року до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Представник позивачки, адвокат Семененко С. М. в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, селищний голова Л. Ковч звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі представника відповідача. Великобірківська селищна рада із позовними вимогами повністю погоджується та просить їх задовольнити.

Частини 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначають, що відповідач може визнати позов на будьякій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, заяв про відкладення слухання справи не подавав.

У зв`язку з неявкою учасників справи, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 у віці 85 років, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 березня 2022 виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

За життя ОСОБА_3 скала заповіт від 20 листопада 2012 року, посвідчений секретарем виконкому Великобірківської селищної ради, зареєстровано в реєстрі № 238, за змістом якого все належне їй майно, з чого б воно не складалося, і де б не знаходилось, і все те, на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 14 грудня 1981 року, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 дійсно належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3 . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Великобірківської селищної ради народних депутатів № 110 від 09 грудня 1981 року. На звороті цього свідоцтва міститься реєстровий напис, вчинений начальником Тернопільського бюро технічної інвентаризації про запис в реєстрову книгу № 3, стор. № 297, реєстровий № 447 від 14 грудня 1981 року.

07 червня 2022 року виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради складено довідку № 527 від 07 червня 2022 року про те, що вулиця 1-ше Травня в смт Великі Бірки Тернопільського району Тернопільської області перейменована на вулицю Кармелюка.

Відповідно до довідки № 240 від 31 березня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент смерті перебувала на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_2 . На день смерті ОСОБА_3 , за даною адресою разом з нею проживали та перебували на реєстраційному обліку син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на даний час; невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на даний час; онучка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і на даний час; чоловік онучки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і на даний час; правнучка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і на даний час; правнук ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і на даний час.

Згідно інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна № 358 та інформаційної довідки № 359 від 14 червня 2022 року, виданих Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Раніше будинковолодіння рахувалося в АДРЕСА_2 . Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за вказаною вище адресою зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право приватної власності на жилий будинок, виданого Великобірківською селищною радою 14 грудня 1981 року та записано в реєстрову книгу № 3 за реєстровим № 447.

08 червня 2022 року на замовлення ОСОБА_1 . Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 691 від 22 серпня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради, житловтй будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 є колгоспним двором та станом на 15 квітня 1991 року у вищезгаданому колгоспному дворі були зареєстровані: голова двору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; члени колгоспного двору: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на даний час, невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на даний час, онучка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і на даний час.

11 жовтня 2023 року за № 2063/02-31 ОСОБА_9 , державний нотаріус Тернопільської районної державної нотаріальної контори, відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на частину житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_2 після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Підставою такого рішення нотаріуса була встановлена відсутність правовстановлюючого документа на майно та первинної реєстрації права власності.

З матеріалів спадкової справи № 51/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вбачається, що єдиним спадкоємцем майна цього спадкодавця є позивач ОСОБА_1 . Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд доходить до наступного висновку.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно із ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

При вирішення спорів щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, належить застосовувати норми, що регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, право на частку у колгоспному дворі, яке було набуто до 15 квітня 1991 року мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку.

Житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 15 квітня 1991 року мав статус колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; члени колгоспного двору: син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на даний час, невістка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і на даний час, онучка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і на даний час.

Таким чином, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , набули ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частках, тобто по 1/4.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/4 частку будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 .

Вказану частку успадкував її син ОСОБА_1 на підставі заповіту.

Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Стаття 1269 ЦК України встановлює, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із відповідною заявою, однак у вчиненні нотаріальної дії та оформленні спадкових прав йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу та первинної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , а відтак спадкоємець звернувся за захистом своїх спадкових прав до суду.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, в тому числі на житлові будинки, які відносились до колгоспного двору, не залежить від державної реєстрації цього права.

Щодо правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове майно, то суд виходить з наступного. Пунктом 18 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р оку, погодженої заступником Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 року, яка була чинною на час набуття сторонами по справі та спадкодавцем у власність майна колгоспного двору, передбачено процедуру отримання правовстановлюючого свідоцтва на право власності. Зокрема, у разі будівництва будинку на колгоспній землі, розташованій у смузі міста або селища міського типу, виконком місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі витягу з рішення загальних зборів колгоспників або довідки правління колгоспу про надання земельної ділянки для будівництва, дозволу виконкому на будівництво та акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію будинку, разом з затвердженням цього акту вирішує питання про оформлення права власності і видачу свідоцтва про це. В свідоцтві на право власності, яке видано колгоспному двору, вказується, що будинок належить колгоспному двору і зазначається голова цього двору.

Померла ОСОБА_3 отримувала свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 14 грудня 1981 року, який розташований в АДРЕСА_3 , та дійсно належить колгоспному двору. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Великобірківської селищної ради народних депутатів № 110 від 09 грудня 1981 року, про що зроблено запис в реєстрову книгу № 3, стор. № 297, реєстровий № 447 від 14 грудня 1981 року, а тому є підстави для застосування ст. 392 ЦК України до виниклих між сторонами правовідносин.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення шляхом визнання за ним права власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що позивачка не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Великобірківська селищна рада, , адреса місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 53, смт Великі Бірки Тернопільського рну Тернопільської обл., 47740.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Тернопільська районна державна нотаріальна контора ПівденноЗахідного міжрегіонального управління юстиції (м. ІваноФранківськ), , адреса місцезнаходження: вул. Котляревського, буд. 27, м. Тернопіль, 46003.

Повний текст рішення суду складено 01 січня 2024 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.