УХВАЛА

Іменем України

"07" лютого 2023 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду міста Житомира Адамович О.Й., ознайомившись з матеріалами позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кашапової Вікторії Олексіївни до ОСОБА_2 про стягнення витрат з оплати житлово- комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кашапова В.О. звернулась до суду за місцезнаходженням нерухомого майна (житлового будинку) із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з ОСОБА_2 витрати з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 9465,01 грн та витрати пов`язані з володінням спільним сумісним майном у розмірі 14533,86 грн, а всього 23998,87 грн.

В позовній заяві також зазначила, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 20.09.2022 в справі №296/75/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вже стягувались витрати з оплати за надані житлово-комунальні послуги та витрати пов`язані з володінням спільним сумісним майном за період з лютого 2021 по липень 2022.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Полонця С.М. від 27.12.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

09.01.2023 Богунським районним судом м. Житомира постановлено ухвалу, якою цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат з оплати житлово- комунальних послуг передано на розгляд до Корольовського районного суду м. Житомира відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України. Підставою для зміни підсудності стало отримана від ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області відповідь про зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 на території Корольовського району м. Житомира.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано судді Адамовичу О.Й. для розгляду.

Дослідивши матеріали справи слід дійти наступного висновку.

Питання визначення підсудності врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, у статті 30 ЦПК України закріплені правила визначення виключної підсудності.

Частина 1 статті 30 ЦПК України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Слід зазначити, що виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування процесуальних норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27, 28 Цивільного процесуального кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 р. у справі №638/1988/17 сформував правовий висновок про те, що "послуги з утримання майна надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі №910/10647/18 зазначено: "виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном".

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.02.2021 року у справі №911/2390/18 сформулювала правовий висновок про те, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. До спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми про виключну підсудність.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (стаття 125 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (частина 1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Предметом позову у цій справі є стягнення витрат з утримання житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто спір стосується утримання нерухомого майна, яке знаходиться на території Богунського району м. Житомира.

Отже зважаючи на предмет позову та враховуючи зазначені вище правові позиції Верховного Суду, слід дійти висновку, що розгляд зазначеного спору має здійснюватися судом з обов`язковим дотриманням правил виключної підсудності.

Розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права на розгляд справи суд, встановлений законом та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з п.1 ч.1ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже з огляду на те, що спір стосується прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном, яке знаходиться на території Богунського району м. Житомира, виходячи з правил виключної підсудності справа підлягає переданню на розгляд до Богунського районного суду м.Житомира за встановленою підсудністю.

Керуючись статтями 27,30,32,260,261,353 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кашапової Вікторії Олексіївни до ОСОБА_2 про стягнення витрат з оплати житлово- комунальних послуг передати на розгляд до Богунського районного суду м.Житомира за підсудністю.

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Передачу справи за підсудністю здійснити на підставі цієї ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Й. Адамович