Номер провадження: 22-ц/813/6206/23
Справа № 523/1074/23
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Тищенко Станіслав Юрійович,

на рішення Суворовського районного суд м. Одеси від 21 квітня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на малолітню дитину та утримання жінки, з якою проживає дитина до трьох років,

встановив:

19 січня 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн., з урахуванням індексації, щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також аліменти на її утримання у розмірі 5000 грн, щомісячно, починаючи від дня подачі позову і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовна заява обґрунтувана тим, що з 17 липня 2020 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки між сторонами припинені з грудня 2022 року.

Малолітня дитина сторін ОСОБА_3 проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні.

На час звернення до суду з цим позовом позивачка не працює знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Відповідач працездатний, за професією моряк, працює та отримує заробіток, водночас не надає позивачці матеріальну допомогу на її утримання, і на утримання їхньої малолітньої дитини, участі у вихованні сина не приймає.

Рішенням Суворовського районного суд м. Одеси від 21 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн., щомісячно, починаючи з 19 січня 2023 року і до його повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 19 січня 2023 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою у якій просить рішення Суворовського районного суд м. Одеси від 21 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн., на утримання позивачки 1000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження понесених позивачкою витрат на дитину, їх розмір, а тому для відповідача є незрозумілим розмір коштів, який позивачка витрачає на дитину щомісячно.

На думку скаржника у матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження того, що він має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Вважає, що судом не виконано вимоги ст. 182 СК України, оскільки під час ухвалення рішення у справі, суд має врахувати, серед іншого такі обставини, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

На переконання відповідача, утримувати дитину є обов`язком обох батьків у рівних частинах, а тому стягнення з кожного з батьків на дитину у розмірі 5000 грн. буде обґрунтованим та належним.

Звертає увагу, що згідно копії контракту, ним отримано дохід 1218 доларів за період з 07 вересня 2022 року по 06 січня 2023 року, отримання таких доходів у подальшому не підтверджено жодними доказами, а тому суд першої інстанції зробив хибний висновок про його матеріальний стан, який дозволить виконувати обов`язок зі сплати аліментів у розмірі, визначеному судом.

Зазначає, що у нього відсутнє коштовне майно, нерухомість, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, як визначив місцевий суд.

Просить врахувати економічну ситуацію в державі та світі, а також те, що наразі він не має можливості виїхати за кордон, оскільки діють правила щодо обмеження виїзду за кордон чоловіків призивного віку.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі 3000 грн., скаржник зазначає, що закон пов`язує можливість стягнення грошового утримання на дружину з чоловіка лише у випадку, якщо чоловік може таке утримання надавати, водночас, зазначає, що він спроможний надавати допомогу дружині лише у розмірі 1000 грн до досягнення дитиною трирічного віку.

Правом на відзив на апеляційну скаргу позивачка не скористалася.

Приймаючи участь в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Позивачка ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання, не з`явилася, заяву чи клопотання про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не подавала.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення скаржника та його представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що з 17 липня 2020 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, і від цього шлюбу мають малолітню дитину сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7). і знаходиться на її утриманні. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з грудня 2022 року. Сторони проживають окремо.

Відповідач ОСОБА_1 за професією моряк, про що свідчить посвідчення моряка серії НОМЕР_1 , виданого 29 березня 2018 року (а.с. 22), із якого убачається, що з 04 липня 2021 року по 27 вересня 2021 року відповідач працював на судні «MSC Talia F» на посаді «Wiper Riding», з 15 жовтня 2021 року по 02 вересня 2022 року працював на судні «MSC Auriga», судновласник «Holvamer Shipping Inc.» на посаді «Wiper» (а.с. 24), починаючи з 09 вересня 2022 року по 04 січня 2023 року працював на судні «M/V MSC ELA», судновласник «MSC Crewing Servicer As Agents Only Saltente Panama Shipping Inc.» на посаді «Wiper» (а.с. 25).

Із довідки виданої АТ «Укрсиббанк» від 20 квітня 2023 року за вих. №60-2-07/34-126 убачається, що в АТ «Укрсиббанк» ОСОБА_1 відкрито два рахунки: 25 червня 2021 року поточний рахунок № НОМЕР_2 в UAH, 25 червня 2021 року поточний рахунок № НОМЕР_3 в USD (а.с. 19).

Із виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 убачається, що за період з 25 червня 2021 року по 31 грудня 2021 року на рахунок відповідача нарахована грошова сума у розмірі 5687 USD (а.с. 26).

З виписки за картковим рахунком відповідача ОСОБА_1 убачається, що за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року, на рахунок останнього нарахована сума грошових коштів у розмірі 7855,81 USD (а.с. 29).

Між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів на утримання їхнього малолітнього сина, та на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, які має сплачувати відповідач.

Обставин щодо непрацездатності відповідача ОСОБА_1 , перебування на його утриманні інших осіб судом не встановлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_1 працездатний, працює, отримує заробіток, має відкриті банківські рахунки, на які протягом 2021-2022 роки надходили кошти за період роботи моряком за кордоном, водночас, добровільно не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини сина та на утримання позивачки на період декретної відпустки останньої, малолітній син сторін проживає з позивачкою, і потребує матеріальної допомоги від батька, яку останній має надавати, а також утримувати позивачку до досягнення дитиною трьох років, тому дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки потрібно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 10 000 грн та на утримання дружини у розмірі 3000 грн щомісячно, до досягнення дитиною трьох років.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

За ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач погоджується з висновками суду щодо наявності підстав для стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина, і дружини в обраний позивачкою спосіб стягнення аліментів у формі твердої грошової суми, водночас скаржник вказує, що визначений судом розмір цих аліментів для нього є надто надмірним, з яким він не погоджується і просить зменшити.

Частиною другою статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч. 1,2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ч. 1,2 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Приписами ч. 2 ст. 150 СК України на батьків покладено обов`язок піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Обставини, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів, законодавець закріпив у ч. 1ст. 182СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність уплатника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність направі власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Приписами ч. 2 ст. 182 СК України обумовлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положеннями ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Отже сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, і законом не передбачено право на стягнення аліментів чи зміну розміру та способу присудження аліментів тим із батьків, з яким не проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Під час апеляційного перегляду справи, скаржник вказав, що у проміжок часу у якій він не працює за фахом моряка, має інший заробіток, зокрема, з надання населенню послуг таксі, розмір якого дорівнює не менше 7 000 грн на місяць.

Переглядаючи справу в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує вказані вище обставини, що встановлені судом першої інстанції, а також позицію скаржника, та зауважує, що визначення розміру аліментів на утримання дітей у кожному конкретному випадку є індивідуальним та обумовлюється конкретними (фактичними) обставинами, проте суд зобов`язаний, керуючись дотриманням балансу між інтересами та забезпеченням життєдіяльності дитини та платника аліментів, приділяти першочергову увагу забезпеченню найкращих інтересів дитини.

Виходячи з розміру заробітку (доходу) відповідача, зокрема, за 2022 рік, про що свідчать матеріали справи, дохід останнього, становив щомісячно 23934 грн., виходячи з розрахунку (7855,81 дол. США:12міс. = 654,65 дол. США, що дорівнює 23934,03 грн.), колегія суддів погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у вказаному вище розмірі, оскільки визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання малолітнього сина, судом першої інстанції правильно враховано обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості.

Водночас колегія суддів зауважує, що не приймає посилання скаржника про те, що він на цей час не працює моряком у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, і немає такої можливості у подальшому працювати за професією, що виключає можливість сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному судом розмірі, оскільки як убачається з матеріалів справи відповідач працював моряком і отримував заробіток після запровадження на території України воєнного стану. Водночас, колегія суддів також враховує характер професії відповідача, зокрема, що офіційне працевлаштування останнього є періодичним, проте це не вказує про обставини на які посилається скаржник щодо неможливості працювати за професією у майбутньому. Крім того, апеляційний суд також враховує обставини щодо отримання скаржником іншого заробітку, не за професією, у зазначеному ним розмірі, про що останній вказував під час апеляційного перегляду.

Отже суд першої інстанції вірно встановив правову природу заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та правильно керувався нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, вірно встановив обставини справи, і ухвалив законне й обґрунтоване рішення, у вказаній частині, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний утримувати малолітнього сина до досягнення ним повноліття, оскільки ОСОБА_1 є працездатною особою, отримує заробіток, інших утриманців не має, а малолітній син сторін має право бути забезпеченим з метою його належного та гармонійного розвитку, а тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання малолітньої дитини у розмірі 10 000 грн, щомісяця, і до його повноліття є справедливим та не суперечить засадам законності.

Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Визначальним на підставі вказаної норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Вирішуючи справу в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки на її утримання аліментів, до досягнення дитиною трьох років, суд, врахував матеріальне становище сторін та відсутність на час вирішення спору у ОСОБА_2 доходів у зв`язку з перебуванням останньої у відпустці по догляду за малолітнім сином подружжя ОСОБА_3 до досягнення дитиною трирічного віку, та дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , з вказаних вище підстав.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суд м. Одеси від 21 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова