Справа № 344/4551/18
Провадження № 2/344/140/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Мрічко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним правочину, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним правочину, покликаючись на те, що 21.06.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з нею Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт надалі Угода). Предметом цієї Угоди, як видно з частини 1, є реструктуризація заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.03.2013 року № SАМDN0528 (надалі Договір 1), зокрема, зменшення розміру заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 56950,00 грн., комісію на 1039,93 грн., пеню на 0,00 грн., штраф на 2086,25 грн. Відповідно до п.1.1.2. Угоди, заборгованість по Договору 1 з дати підписання Угоди складає 32347,13 грн. Дата кінцевого погашення заборгованості по Договору 1 - 30.06.2017 року (п.1.1.3. Угоди). Відповідно до п.2.1 частини 2 Угоди Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 23102,13 грн. (надалі - Кредит) на строк 12 місяців, з 21.06.2016 року по 30.06.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 23102,13 грн. в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,083 % в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту у вказаних в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2063,42 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, котра складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.06.2017 року. Згідно п.2.7 Угоди датою укладення кредитного договору є дата підписання Генеральної угоди. Пунктом 2.2.Угоди передбачено також сплату штрафу в розмірі 60076,18 грн. при порушенні позичальником строків погашення заборгованості по Кредиту більш ніж на 31 день. Як вказано п 2.10. Угоди, Позичальник доручає Банку без додаткової угоди перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 9245,00 грн. на будь-який відкритий у Банку рахунок.

Позивач вважає, що Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21.06.2016 року підлягає визнанню недійсною з таких підстав. Заочним рішенням Івано-Франківським міським судом з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вирішено стягнути 25632,01 грн. заборгованості за кредитним договором від 15.11.2012 року (справа № 344/15602/14-ц). Це судове рішення набуло законної сили і ПАТ КБ «Приватбанк» пред`явив виконавчий документ до виконання у відділ ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2017 року старший державний виконавець Саюк Т.В. відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції постановив: виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 344/15602/2014, виданого 19.02.2016 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 25632,01 грн. заборгованості за кредитним договором - закінчити. Ця обставина підтверджується копією постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2017 року старшого державного виконавця Саюка Т.В. відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції.

Позивач вважає, що «реструктуризація заборгованості» ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.03.2013 року № SАМDN0528, як про це вказано в частині 1 Генеральної угоди від 21.06.2016 року, стосується стягнутої з неї суми 25632,01 грн. заборгованості за кредитним договором від 15.11.2012 року (справа № 344/15602/14-ц) та обґрунтовує це тим, що на час підписання нею з відповідачем Генеральної згоди від 21.06.2016 року їй не було відомо про примусове виконання державним виконавцем виконавчого листа 344/15602/2014, виданого 19.02.2016 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 25632,01 грн. заборгованості за кредитним договором. Вважає, що зобов`язання по заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» від 15.11.2012 року нею виконано, про що свідчить вказана вище постанова державного виконавця. Інший кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема, кредитний договір від 21.03.2013 року № SАМDN0528, про який вказано в Генеральній угоді від 21.06.2016 року, нею з Банком не укладався. Як видно з Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21.06.2016 року, вони не містять відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п.п. 3.2, 3.4 розділу 3 Правил, визнані обов`язковими. Також банком не надавався окремий письмовий документ з детальним розписом заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.03.2013 року № SАМDN0528. З наданого розрахунку заборгованості на час розгляду справи не вказано повної орієнтовної вартості кредиту, розрахунок проведений поверхово та незрозуміло для споживача. Отже, в порушення п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач не надав ОСОБА_4 , як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного закону. З представленої виписки по розрахунку заборгованості про нарахування та погашення відсотків, комісії та тіла кредиту згідно Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21.06.2016 року, укладеного ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 вбачається, що існує суттєва різниця між нарахованими відсотками, які підлягають сплаті позичальником та фактично сплаченими нею відсотками. Зазначена різниця фактично приводить до зменшення зарахувань на тіло кредиту і, як наслідок, приводить до збільшення розміру нарахованих відсотків та плати за управління кредитом, які нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом. Зокрема, з розрахунку вбачається, що нарахування відсотків та зарахування відсотків різні суми. При цьому, враховуючи, що щомісячні платежі сплачуються щомісяця, однак сума на тіло кредиту чомусь не зараховується. Із наданих розрахунків встановлено дисбаланс зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов`язаннях. Отже, із встановлених обставин, наданих нею доказів слід прийти до висновку, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погірщання становища споживача. Враховуючи, що за умовами заяви позичальника, остання разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт) та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, слід прийти до висновку, що ПАТ КБ «ПриватБанк не доведено, що під час підписання заяви позичальника ОСОБА_4 була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Крім того, долучені до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття/затвердження.

Відтак, позовними вимогами позивач просить визнати недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21.06.2016 року, укладену ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 .

Позивач та її представники у судовому засіданні підтримали вимоги позову у повному обсязі, просили задовольнити позов. У подальшому представник позивача ОСОБА_2 подав клопотання, у якому просить проводити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову, у подальшому не прибула в судове засідання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як слідує з матеріалів справи, 21.06.2016 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (надалі Угода), предметом якої є реструктуризація заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 21.03.2013 року № SАМDN0528 (надалі Договір 1), зокрема, зменшення розміру заборгованості, що виникла в період з дати надання Позичальнику кредиту, а саме: відсотки на 56950,0 грн., комісію на 1039,93 грн., пеню на 0,0 грн., штраф на 2086,25 грн. (п. 1.1.1. Угоди).

Відповідно до п.1.1.2. Угоди, заборгованість по Договору 1 з дати підписання Угоди складає 32347,13 грн.

Дата кінцевого погашення заборгованості по Договору 1 - 30.06.2017 року (п. 1.1.3.Угоди).

Відповідно до п.2.1 частини 2 Угоди, Банк надає Позичальнику строковий кредит в сумі 23102,13 грн. на строк 12 місяців, з 21.06.2016 року по 30.06.2017 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 23102,13 грн. в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків у розмірі 1,083 % в місяць на суму залишку заборгованості по Кредиту у вказаних в Заяві, Умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 2063,42 грн. для погашення заборгованості по Кредиту, котра складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.06.2017 року.

Згідно п.2.7 Угоди датою укладення кредитного договору є дата підписання Генеральної угоди.

Пунктом 2.2.Угоди передбачено сплату штрафу у розмірі 60076,18 грн. при порушення позичальником строків погашення заборгованості по Кредиту більш ніж на 31 день.

Як вказано у п 2.10. Угоди, Позичальник доручає Банку без додаткової угоди перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 9245,0 грн. на будь-який відкритий у Банку рахунок.

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2017 року старшого державного виконавця Саюка Т.В. відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції вбачається, що згідно виконавчого листа № 344/15602/2014, виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 19.02.2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 25632,01 гривень за кредитним договором від 15.11.2012 року, боржником ОСОБА_1 заборгованість згідно виконавчого листа сплачено у повному обсязі (а.с. 15).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до положень статей 1048-1052, 1054 ЦК України, істотними умовами кредитного договору виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За приписами ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно вимог ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Права споживача вважаються порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Як встановлено судом, заочним рішенням Івано-Франківським міським судом з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто 25632,01 грн. заборгованості за кредитним договором від 15.11.2012 року (справа № 344/15602/14-ц).

Вказане рішення набрало законної сили та було пред`явлено ПАТ КБ «Приватбанк до виконання.

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 15.03.2017 року старший державний виконавець Саюк Т.В. відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 344/15602/2014 , виданого 19.02.2016 р. Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 25632,01 грн. заборгованості за кредитним договором закінчено, у зв`язку з оплатою боржником ОСОБА_1 заборгованості згідно виконавчого листа у повному обсязі.

Позивач вказує, що «реструктуризація заборгованості» за кредитним договором від 21.03.2013 року № SАМDN0528, як про це вказано в частині 1 Генеральної угоди від 21.06.2016 року, стосується стягнутої з неї суми у розмірі 25632,01 грн. заборгованості за кредитним договором від 15.11.2012 року (справа № 344/15602/14-ц) та вказує на відсутність іншого кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема, кредитного договору від 21.03.2013 року № SАМDN0528, про який вказано в Генеральній угоді від 21.06.2016 року, який не укладався нею з ПАТ КБ «Приватбанк».

Судом, відповідно до ухвали від 28 лютого 2019 року, ухвалено витребувати у ПАТ КБ «Приватбанк» оригінал кредитного договору від 21.03.2013 року № SAMDN0528, який був підставою для укладення оспорюваного правочину Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21.06.2016 року, укладеної між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Проте за час розгляду справи відповідачем не надано суду кредитний договір від 21.03.2013 року № SAMDN0528.

Відтак, доводи позивача про те, що реструктуризація заборгованості за кредитним договором від 21.03.2013 року № SАМDN0528, як про це вказано в частині 1 Генеральної угоди від 21.06.2016 року, стосується стягнутої з неї суми 25632,01 грн. заборгованості за кредитним договором від 15.11.2012 року, знайшли своє підтвердження при розгляді справи та не спростовані стороною відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. Оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», а тому із відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись наведеним та на підставі ст.ст. 10-13, 81, 141, 176, 247 , 258, 259, 264, 265, ст. 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним правочину задовольнити.

Визнати недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 21.06.2016 року, укладену ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 .

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження якого: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код 14360570 - 704 грн. 80 коп. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 03.10.2023 року.