КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/1270/2023 Доповідач Заришняк Г.М
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 р. ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що під час перебування сторін у шлюбу позивачкою та відповавідачем була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Однак відповідач в 2013 році позбавив позивачкуправа власності та реєстрації місця проживання у даній квартирі, іншого житла в м. Києві вона не мала. Вказані дії відповідача спричинили їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 200 000 грн.

Вказувала, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06 жовтня 2020 рокуу справі №2610/23391/2012 визнано за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру АДРЕСА_2 ,дане рішення набрало законної сили 03.06.2021 року. Неправові дії відповідача полягають у шахрайських діях відповідача по відношенню до чужого майна, завдяки яким вона з дітьми була незаконно позбавлена єдиного житла та реєстрації місця проживання.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Київського апеляційного суд від 20 жовтня 2022 року дану справу призначено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.1 ст. 369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 22.08.1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Старокиївського району міста Києва зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , актовий запис № 347, який розірвано за рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №2- 16476/10 від 23.11.2010 року.

19.09.2003 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири придбано у ОСОБА_6 у власність квартиру АДРЕСА_3 .

Судом також встановлено, що 24.10.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-002-726/2006, за умовами якого ОСОБА_3 отримано 155 000,00 євро кредитних коштів зі строком користування ними до 06.10.2012 року.

В рахунок забезпечення виконання за вказаним кредитним договором, 24.10.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 укладено Договір іпотеки №PCL-002/726/2006, предметом якого є квартира АДРЕСА_3 ум. Києві.

28.09.2012 року між ПАТ «ОТП Банк», який є правонаступником АКБ «Райффайзенбанк Україна» у зобов`язаннях за вищезазначеними договорами, та ОСОБА_7 укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № ML-002-726/2006 від 24.10.2006 року.

В подальшому, 17.10.2012 року між ПАТ «ОТПБанк» та ОСОБА_7 укладено договір про відступлення права вимога за Договором іпотеки № PCL-002/726/2006 від 24.10.2006 року.

Враховуючи розмір заборгованості у сумі 1 621 300,00 грн., який виник у ОСОБА_3 за кредитним договором, 11.04.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Журавльовою Л.M. за реєстровим № 2565, за яким іпотекодавець ОСОБА_3 передав у власність іпотекодержателя ОСОБА_9 предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09.11.2017 року у справі № 761/38184/15-ц визнано незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. щодо посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.04.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , зареєстрованого за № 2565, з підстав неотримання приватним нотаріусом згоди ОСОБА_10 на укладення оспорюваного договору.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі № 761/12395/20-ц стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 20 000 грн., яка полягає у душевних стражданнях, які зазнав позивач у зв`язку з тим, що належна їй на праві власності Ѕ частина квартири поза її волею вибула з її володіння, вона змушена звертатися до суду для визнання договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11 квітня 2013 р. недійсним, змушувало позивачку докладати додаткових зусиль для захисту свого порушеного конституційного права та інтересу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30.01.2018 року у справі № 761/9942/15-ц також з підстав відсутності згоди ОСОБА_10 на укладення оспорюваного договору, визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.04.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.M. за реєстровим № 2565.

В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2020 року у справі № 761/5167/19 застосовано наслідки недійсного правочину - договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.04.2013 року, та скасовано записи в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо належності речових прав на спірну квартиру третім особам та відновлено запис про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 01.10.2020 року у справі № 761/1822/20 зобов`язано Шевченківський РВ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відновити реєстрацію місця проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за адресою квартири АДРЕСА_3 .

Також з матеріалів справи слідує, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06.10.2020 року у справі № 2610/23391/2012 в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_12 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_3 та право власності на машиномісце № НОМЕР_1 в підземному автопаркінгу за адресою: АДРЕСА_4 .

Статтею 23 ЦК України закріплено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 вказаної норми права визначено, що моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині 2 зазначеної статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, за змістом наведеної норми зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає лише за умови, що ця шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). Тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав для відшкодуваня шкоди відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивачка у цій справі повинна довести належними та допустимими доказами завдання їй моральної шкоди.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка ОСОБА_2 вказувала на протиправність діяння відповідача, його шахрайські дії по відчуженню чужого майна та наявність заподіяної їй моральної шкоди, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням відповідача, завданою ним шкодою, та вину відповідача у заподіяній позивачці моральної шкоди, що підтверджується судовими рішеннями у цивільних справах: № 761/38184/15-ц про визнання незаконними дій приватного нотаріуса щодо посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.04.2013 року, № 761/9942/15-ц про визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 11.04.2013 року, № 761/5167/19 про застосування наслідків недійсності правочину; № 2610/23391/12 про поділ майна подружжя; листом Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 03.04.2017 року, тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказані позивачкою обставини не є безумовною підставою для визнання даних позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки зазначеними судовими рішеннями не встановлено вчинення відповідачем шахрайських дій стосовно позивачки.

Наданий позивачкою лист Шевченківського управління поліції ГУ НГІ у м. Києві від 03.04.2017 року підтверджує, що ініційовані заявницею кримінальні провадження закриті, а частина заяв ОСОБА_10 опрацьована без відкриття кримінального провадження.

При цьому сам факт наявності судового спору щодо права власності та судових рішень на користь однієї зі сторін, не свідчить про вчинення іншою стороною шахрайських дій та заподіяння позивачці моральної шкоди.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин першої-третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Отже, звертаючись з даним позовом до суду, позивачкою не було надано суду належних, достовірних та допустимих доказів заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, її розмір, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними та психологічними стражданнями іпротиправними діями з боку відповідача.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним у справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди, обґрунтовано відмовивши в задоволенні даного позову ОСОБА_2 за його недоведеністю.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про допущені судом порушення норм процесуального права щодо прийняття відзиву відповідача на позовну заяву, який був поданий поза межами п`ятнадцятиденного теміну, визначеного судом першої інстанції в ухвалі суду про відкриття провадження у справі.

Право подачі відзиву регламентовано ст. 178 ЦПК України.

Так, згідно з ч.7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

При цьому ч.5 даної норми права передбачено, що до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідно до вимог ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року відкрито провадження у даній справі, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копіями позовної заяви та доданих до неї матеріалів надіслано відповідачу та встановлено йому строк в п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого відповідач має право подати відзив на позовну заяву з урахуванням вимог ст. 178 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2022 року представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_13 ознайомлювався з матеріалами справи, про що свідчить подана ним заява, на якій міститься помітка «ознайомився 18.01.22». Також на вказаній заяві було зазначено, що копію ухвали та копію позовної заяви з додатками отримав, про що власноручно підписався (а.с.63). Разом з тим, відзив на позовну заяву був поданий відповідачем ОСОБА_3 , через його представника ОСОБА_14 , 04 квітня 2022 року, тобто з порушенням п`ятнадцятиденного терміну, встановленого ухвалою суду від 02 листопада 2022 року. В поданому відзиві представник відповідача просив продовжити відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, приєднати його до матеріалів справи та врахувати його при вирішенні справи № 761/8760/21.

Також, у поданому відзиві представник відповідача просив застосувати до вимог про відшкодування моральної шкоди строк позовної давності.

Крім того, представником відповідача не було подано докази про направлення позивачці копії відзиву на позовну заяву.

Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Оскаржуване рішення суду не містить висновків про продовження відповідачу строку на подання відзиву.

Поряд з тим, судом першої інстанції, в порушення вказаних норм цивільного процесуального права, поданий відзив було долучено до матеріалів справи, в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд послався на доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву представника відповідача, та прийшов до висновку про необхідність відмовити у позові з підстав його недоведеності, а не з причин пропуску строку позовної давності.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції змінити, виключивши з мотивувальної частини судового рішення посилання суду на відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_2 , який суд не мав брати до уваги,та висновки суду щодо строку позовної давності.

В решті дане рішення суду підлягає залишенню без зміни.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року змінити, виключивши з мотивувальної частини судового рішення посилання суду на відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву ОСОБА_2 та висновки суду щодо строку позовної давності.

В решті дане рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: