ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/1968/21 Номер провадження 22-ц/814/928/23Головуючий у 1-й інстанції Невеніцин Є.В. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Хіль Л.М.,

розглянувши у місті Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 червня 2021 року, постановлене суддею Невеніциною Є.В. (повний текст складено 08 липня 2021 року),

по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, про компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування,

в с т а н о в и в:

12.02.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд указаним позовом. В обґрунтування підстав позову зазначає, що 15.02.2017 на підставі ст.214 КПК України звернувся до прокуратури із заявою про кримінальні правопорушення, вчинені слідчим прокуратури Харківської області Турчаніновим. Оскільки упродовж 24 годин відомості про злочин не були внесені до ЄРДР, він був вимушений звернутися до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність посадової особи прокуратури, за наслідками розгляду якої, ухвалою слідчого судді від 01.03.2017, уповноважену особу прокуратури зобов`язано внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені у заяві від 02.12.2015.

16.03.2017 посадовою особою прокуратури внесено відомості про злочин до ЄРДР №0000226, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст.382 КК України.

У межах указаного кримінального провадження слідчими неодноразово приймалися рішення про його закриття, які скасовувалися слідчими суддями, із зазначенням у судових рішеннях конкретних недоліків досудового розслідування, які залишаються не усунутими.

24.12.2019 матеріали кримінального провадження №0000226 направлені до СУ ТУ ДБР в м.Полтаві для проведення досудового розслідування. Його розслідування доручено слідчому Момот В.О., який неодноразово допускав бездіяльність, залишаючи без розгляду заявлені ним, позивачем, клопотання в порядку ст.220 КПК України про призначення йому, позивачу, судово-психологічної експертизи згідно клопотання від 11.02.2020.

Ухвалою слідчого судді від 17.03.2020 зобов`язано слідчого в порядку ст.220 КПК України розглянути указане клопотання від 11.02.2020 у кримінальному провадженні №0000226, яка залишається невиконаною, а клопотання про призначення судово-психологічної експертизи не вирішеним.

25.03.2020 він звернувся до слідчого Момот В.О. із клопотанням про проведення його, позивача, одночасного допиту з фігурантом провадження, 15.04.2020 із клопотанням про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, а 29.05.2020 про приєднання до справи судових рішень. Однак слідчий Момот В.О., порушивши вимоги КПК України, не розглянув такі клопотання.

Зазначає, що незаконними діями і бездіяльністю слідчого, надмірною тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадженні, неодноразовим прийняттям слідчим рішень про відмову в задоволенні його клопотань, позивачу спричинена моральна шкода. Розмір завданої шкоди, спричиненої надмірною тривалістю та неефективністю кримінального провадження, позивачем оцінено в 303 750,00 грн., що обраховується з урахуванням критеріїв глибини та тривалості психологічних страждань, їх видів (сором, приниження, страх, розпач), а також суттєвості вимушених змін в житті.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.06.2021 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Із рішенням районного суду не погодився позивач та подав до Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Із підстав попередньо викладених у позовній заяві доводить підставність відшкодування на його, позивача, користь моральної шкоди, зумовленої фактом систематичного прийняття слідчим рішень без проведення відповідно до вимог КПК України перевірки його заяв про злочин, ігнорування його доводів про протиправну бездіяльність та надмірну тривалість досудового розслідування.

Вважає, що районний суд безпідставно викладене до уваги не прийняв, взявши за основу оскаржуваного рішення відзив відповідача на позов. Тим самим, районний суд постановив рішення, яке по суті суперечить правовій позиції Верховного Суду, яка обов`язкова для врахування, що викладена у справах №638/14009/17 від 08.04.2020, №638/6363/19 від 16.09.2020, №638/9834/18 від 17.09.2020, №638/14007/17 від 23.09.2020, №638/14008/17 від 02.12.2020.

Просить врахувати вимоги ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а також позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №916/1423/17 від 03.09.2019, за змістом якої надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, підривом репутації тощо.

Також просить врахувати практику Верховного Суду від 26.04.2021 у справі №754/10071/17, від 06.07.2021 у справі №638/8278/19, від 21.07.2021 у справі №645/7015/19, які місять висновки щодо встановлення факту бездіяльності відповідача, що невнесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР; встановлення факту тривалою протиправної бездіяльності посадових осіб відповідача щодо проведення необхідної перевірки заяви позивача про злочин; надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні; неодноразовому прийнятті слідчими рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів.

Вважає, що відповідач не виконав вимог ст.81 ЦПК України та не спростував відповідальність держави за завдану в даному випадку моральну шкоду та презумпцію неправомірності тривалості досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Заперечує висновки районного суду про недоведеність завданої йому моральної шкоди та спростовує їх ухвалами суддів-слідчих, якими встановлено не виконання слідчим визначеного ст.2 КПК України завдання кримінального судочинства, а отже порушення його конституційних прав.

Вважає хибним висновок суду першої інстанції, що реалізація ним процесуальних прав на оскарження процесуальних рішень слідчого та спростовує його позицією Верховного Суду у справах №638/14008/17 від 02.12.2020, № 638/9834/18 від 17.09.2020.

Також вважає, що районний суд безпідставно залишив поза увагою наявні у справі виписки із медичної картки стаціонарного хворого, у якому йому протипоказані психо-емоційні навантаження у зв`язку із черепно-мозковою травмою.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.09.2021 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.06.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду із повідомленням сторін, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 20.09.2021.

28.09.2021 відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Вважає доводи апеляційної скарги такими, що не ґрунтується на доказах та зводяться до незгоди останнього з прийнятими процесуальними рішеннями слідчого у кримінальному провадженні, який за змістом ст.40 КПК України є процесуально самостійною особою і втручання в його діяльність забороняється.

Звертає увагу, що приєднана позивачем медична довідка датована 20.09.2017, тобто задовго до виникнення спірних правовідносин, а тому не підтверджує доводи, наведені ним у апеляційній скарзі.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

07.02.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві про розгляду справи за відсутності його представника. За змістом заяви просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

У цій справ виклик позивача здійснено в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України, поважність причин його неявки судом апеляційної інстанції не встановлена, оскільки останній реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзя та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача не призведе до порушення їх права на справедливий суд у межах розумних строків судового провадження.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для розгляду справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день та час розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що листом прокуратури Харківської області від 21.02.2017 №15/3-76-15 ОСОБА_1 за наслідками розгляду його звернення від 15.02.2017 щодо неправомірних дій старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Харківської області Турчанінова В.І. Повідомлено, що заява ОСОБА_1 не містить обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та роз`яснено вимоги ч.1 ст.214, ст.ст.303-306 КПК України./а.с.32/

16.03.2017 на виконання ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харків від 01.03.2017 до ЄДРДР внесено відомості за зверненням ОСОБА_1 від 15.02.2017 щодо кримінального правопорушення за ч.2 ст.382 КК України, кримінальне провадження №0000226./а.с.18/

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.06.2017 (справа №646/3238/17) скасовано постанову слідчого ОВС першого слідчого відділу СУ прокуратури Харківської області від 19.04.2017 про закриття кримінального провадження №0000226 від 16.03.2017. Матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування./а.с.30-31/

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 22.11.2017 (справа №646/3238/17) постанову слідчого ОВС першого слідчого відділу СУ прокуратури Харківської області від 07.08.2017 про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР 16.03.2017 за №0000226, скасовано. Матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування./а.с.28-29/

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 16.10.2018 постанову слідчого ОВС першого слідчого відділу СУ прокуратури Харківської області від 26.12.2017 про закриття кримінального провадження №0000226 від 16.03.2017 у зв`язку з відсутністю в діях старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури області ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.382 КК України, скасовано, продовжено проведення досудового розслідування./а.с.26-27/

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 18.02.2019 (справа №646/3238/17) скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого прокуратури Харківської області Константинова В.С. від 19.12.2018 про закриття кримінального провадження №0000226 від 16.03.2017 за ч.2 ст.382 КК України./а.с.25/

27.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Харківської області із клопотанням в порядку ст.ст.28,36 КПК України, за змістом якого просить:

1. Зобов`язати слідчого усунути недоліки, викладені у чисельних ухвалах Червонозаводського районного суду м.Харкова, які вступили в законну силу, надавши строк виконання 5 днів.

2. Зобов`язати слідчого виконати вимоги ч.ч.1,2 ст.55 КПК України та видати йому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого, надавши реальний строк для його виконання 3 дні.

3. Зобов`язати слідчого допитати його в якості потерпілого, надавши реальний строк для його виконання 5 днів.

4. Зобов`язати слідчого в порядку, передбаченому ст.ст.2,8,9,25,91-93 КПК України, виконати і інші слідчо-процесуальні дії, спрямовані на встановлення істини./а.с.23-24/

Листом прокурора відділу процесуального керівництва прокуратури Харківської області від 30.05.2019 №15/1-266-17 ОСОБА_1 повідомлено щодо наслідків розгляду його клопотання, прийнятого на особистому прийомі 27.05.2018 щодо зобов`язання слідчого провести певні слідчі дії у кримінальному провадженні №0000226. Повідомлено, що за результатами досудового розслідування 16.05.2019 старшим слідчим першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури області Константиновим В.С. на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України винесено постанову про закриття зазначеного провадження.

Враховуючи те, що закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, то на цей час підстави для розгляду клопотання відсутні./а.с.22/

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 07.11.2019 (справа №646/3238/17) скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову слідчого прокурора Харківської області Константинова В.С. від 16.05.2019 про закриття кримінального провадження №0000226 від 16.03.2017 за ч.2 ст.382 КК України./а.с.19/

11.02.2020 ОСОБА_1 звернувся до слідчих ТУ ДБР у м.Полтаві Момот В., Удовиченко В., Шингарьова Д., Либань А., Кравченко Т., Маслову Д., Папу В., Харченко Я., Шеремете Р., Алехиной К. із клопотанням, за змістом якого просить з метою встановлення розміру компенсації моральної шкоди, спричиненої йому тривалими незаконними та злочинними діями фігурантів по справі, в порядку передбаченому діючим КПК України, у межах кримінального провадження №0000226 призначити судово-психологічну експертизу ОСОБА_1 . На вирішення експертів поставити такі питання:

- чи є ситуація, яка розслідується по кримінальному провадженню №0000226 психотравмуючою для ОСОБА_1 .?

- якщо ситуація, яка розслідується по кримінальному провадженню №0000226 є психотравмуючою для ОСОБА_1 , то чи спричинені ОСОБА_1 страждання (моральна шкода)?

- якщо ОСОБА_1 цією ситуацією спричинені страждання (моральна шкода), то який можливий розмір грошової компенсації за спричинені ОСОБА_1 страждання (моральну шкоду)?

Проведення судово-психологічної експертизи просить доручити експертам інституту ім.Бокаріуса.

Про прийняте рішення за цим клопотанням повідомити йому, ОСОБА_1 , невідкладно у 3-х денний строк після отримання клопотання, належним чином відповідним процесуальним документом./а.с.17/

Постановою слідчого першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві від 19.02.2020 у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000226 від 05.10.2016, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, про проведення судово-психологічної експертизи відмовлено; копія постанови надіслана ОСОБА_1 листом слідчого першого слідчого відділу Харченко Я. від 19.02.2020 №І-1644/15-02-1-20./а.с.89-91/

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 17.03.2020 (справа №554/1861/20) задоволено скаргу ОСОБА_2 та зобов`язано слідчого ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, в якого перебувають матеріали кримінального провадження №0000226 за ч.2 ст.382 КК України, в порядку ст.220 КПК України розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.02.2020 у вказаному кримінальному провадженні, про результати розгляду якого повідомити заявника./а.с.13-14/

15.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до слідчого ТУ ДБР у м.Полтаві Момот В.О. із клопотанням в порядку ст.220 КПК України про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження №0000226./а.с.10/

25.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до слідчого ТУ ДБР у м.Полтаві Момот В.О. із клопотанням в порядку ст.ст.220, 224 КПК України, у якому просить провести одночасний допит з фігурантом по даній кримінальній справі. Про прийняте рішення за клопотанням, упродовж 3-х днів після його отримання, направити на його адресу відповідний процесуальний документ./а.с.12/

29.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до слідчого ТУ ДБР у м.Полтаві Момот В.О. із клопотанням (в порядку вимог ст.220 КПК України), за змістом якого просить приєднати до матеріалів кримінального провадження №0000226 копії рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 05.04.2017, Апеляційного суду Харківської області від 16.05.2017 та Верховного Суду України від 15.04.2019, якими стягнуто моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., спричинену умисною бездіяльністю./а.с.8/

Листом начальника Першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві від 07.10.2020 №І-9998/15-02-1-20, ОСОБА_1 за наслідками його скарги від 25.09.2020 повідомлено, що на цей час досудове розслідування кримінального провадження №0000226 від 16.03.2017 триває та підстав, передбачених чинних кримінальним процесуальним законодавством для відсторонення слідчого Харченко Я.С. від проведення досудового розслідування не встановленою.

Крім того, дії або бездіяльність слідчого оскаржується до слідчого судді місцевого суду в порядку ст.ст.303-307 КПК України./а.с.93/

Відмовляючи у задоволенні позову та стягненні моральної шкоди, завданої органом досудового розслідування, районний суд виходив із того, що позивачем не доведено наявність складових для відшкодування моральної шкоди.

При цьому, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту невиконання або неналежного виконання посадовими особами прокуратури та органу досудового розслідування службових обов`язків під час досудового розслідування у кримінальному провадженні або притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством. Тоді як проведення слідчих процесуальних дій в рамках кримінального провадження та реалізація права заявника на їх оскарження, не свідчать про незаконність дій прокуратури відносно нього. При цьому скасування судом процесуальних рішень слідчого (прокурора), зокрема про закриття кримінального провадження, не є безумовною підставою для висновку про порушенням прав позивача, не свідчить про протиправність дій або бездіяльність органу досудового розслідування, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди із рішенням суду та переоцінки доказів.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173,1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпринципу справедливості розгляду справи судом.

Наведені норми процесуального права позивачем не дотримано, доказів, які б підтверджували наявність складових для відшкодування моральної шкоди,судам першої та апеляційної інстанцій не надано. Доводи апеляційної скарги є ідентичними підставами позову та фактично зводяться до незгоди із рішенням суду першої інстанції та цитуванням практики Верховного Суду, яка не створює преюдицію у цій справі, та містить загальні висновки щодо вибору і застосування норм права до спірних правовідносин.

При вирішенні заявленого позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із таких підстав цивільно-правової відповідальності, як: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та дійшов правомірного висновку про відсутність сукупності зазначених складових, які є обов`язковими для деліктних правовідносин.

Із матеріалів справи убачається, що позивач пов`язує підстави позову про відшкодування моральної шкоди із тривалим та неефективним досудового розслідування кримінального провадження №0000226.

Оцінка ефективності досудового розслідування обґрунтована позивачем тим, що слідчими органу досудового розслідування не проведено усього обсягу необхідних слідчих дій, а саме: призначення судово-психологічної експертизи, проведення його, позивача, одночасного допиту з фігурантом провадження, ознайомлення із матеріалами кримінального провадження та приєднання до справи судових рішень.

Колегія суддів приймає до уваги, що з огляду на позицію Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №686/27885/19, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчого та прокурора сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, й відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Тоді як постанови слідчих органу досудового розслідування про закриття кримінальних проваджень, по-перше, стосувалися дій прокуратури Харківської області, а не ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві; по-друге, оскаржені позивачем до суду та скасовані, що свідчить про реалізацію ним права на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядку статей 303-308 КПК України і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України. При цьому, лише незгода позивача з прийнятими слідчими процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Наведена правова позиція узгоджується із практикою Верховного Суду України, викладеною у постановах від 18.12.2019 у справі №554/7971/18, від 21.12.2019 у справі № 285/3475/18, від 22.01.2020 у справі №454/1403/17, від 19.03.2020 у справі № 686/13212/19.

Такий висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2001 у справі «Перна проти Італії» та від 09.02.2007 у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органу досудового розслідування при винесенні постанов про закриття кримінального провадження компетентними органами не приймалося. Отже, протиправна бездіяльність органу досудового слідства позивачем не доведена. Наявні у справі ухвали суддів слідчих, якими скасовано постанови про закінчення кримінального провадження не спростовують правильність таких висновків, оскільки згідно ч.2 ст.307 КПК України це не входить до повноважень суддів слідчих.

Підстав вважати, що слідчим проігноровано клопотання позивача спростовуються наявними у справі доказами та зводяться до незгоди останнього із отриманими відповідями, зокрема, постанови слідчого першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві від 19.02.2020, яким відмовлено у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000226 від 05.10.2016, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, про проведення судово-психологічної експертизи.

При цьому зі змісту позовної заяви убачається, що позивач реалізував належне йому право та приєднав до матеріалів кримінального провадження копії судових рішень про стягнення на його користь моральної шкоди; принаймні доказів їх повернення ОСОБА_1 останнім не надано. Тоді як саме по собі звернення ОСОБА_1 із заявою про ознайомлення із матеріалами кримінального провадження не свідчить про наявність порушеного права, а вимоги ст.221 КПК України не зобов`язують окремо письмово повідомляти потерпілого про відповідне ознайомлення.

Протиправність дій ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, зокрема щодо відмови призначення судово-психологічної експертизи та проведення його, позивача, одночасного допиту з фігурантом провадження, судами не встановлена, а приєднані до справи ухвали слідчих суддів стосувалися правомірності постанов слідчих прокуратури про закриття кримінального провадження, а тому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо недоведеності вимог позову про стягнення моральної шкоди.

Тоді як правильно зазначив у відзиві на апеляційну скаргу відповідач медична довідка датована 20.09.2017, тобто задовго до виникнення спірних правовідносин, а тому не підтверджує доводи, наведені ним у апеляційній скарзі.

Апеляційний суд приймає до уваги наведену позивачем у апеляційній скарзі позицію Великої Палати Верховного Суду по справі №916/1423/17 від 03.09.2019, згідно якої надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Разом із цим, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Такими чином саме по собі посилання позивача на позицію Великої Палати Верховного Суду не звільняє його від обов`язку довести належними та допустимими доказами неправомірність бездіяльності органу досудового розслідування, наявність шкоди та причинний зв`язок між ними.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є загальними та такими, що не спростовують висновки районного суду. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Інші доводи позивача є ідентичними підставам звернення до суду, нічим не підтверджені та є його власними судженнями і оцінкою подій.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга без задоволення

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07.02.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

Л.М. Хіль