ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 389/1230/23

провадження № 22-ц/4809/1346/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Берднікова Г. В.) від 06.07.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

24.04.2023 ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 , вимагаючи таке:

-стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття;

-стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки до досягнення сином ОСОБА_3 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначила, що 19.07.2022 року вона уклала шлюб з відповідачем, однак з грудня 2022 року вони з чоловіком шлюбних стосунків не підтримують, проживають окремо.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина ОСОБА_3 , який наразі проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач ні дитині, ній їй матеріального утримання не надає, хоч як військовослужбовець Збройних Сил України має регулярний дохід, але при цьому не має інших утриманців чи значних матеріальних зобов`язань перед третіми особами.

Позивачка самостійного доходу не має, не має вона і достатніх матеріальних засобів для самостійного утримання та забезпечення розвитку дитини, а також свого забезпечення. Покращити свій матеріальний стан наразі вона не в змозі, бо здійснює догляд за малолітньою дитиною.

2.Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.07.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Суд ухвалив:

-сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом, щомісячно, до повноліття дитини, розпочавши стягнення з 24.04.2023;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частини усіх заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення ОСОБА_3 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , розпочавши стягнення з 24.04.2023.

Крім того, суд стягнув з ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 грн судового збору.

Суд допустив до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Мотивуючи своє рішення, суд вказав, що з урахуванням письмової заяви відповідача про визнання позову в повному обсязі, керуючись принципом рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, а також обов`язку матеріально підтримувати один одного, керуючись засадами розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний надавати утримання своєму малолітньому сину та своїй дружині у розмірі, який вказаний позивачем у позовній заяві.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.07.2023 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення їх дитиною трьох років повністю.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд не неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що потягло невідповідність висновків суду фактам у цій справі. Крім того, він вказав на порушення судом інших норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, він стверджує, що перебуваючи з 13.03.2022 на військовій службі та беручи участь бойових діях, не подавав і не міг подати особисто до суду заяву про визнання позовних вимог та згоду на розгляд справи за його відсутності.

Ба більше, він взагалі не був необізнаний про існування судової справи про стягнення з нього аліментів до моменту, коли рішення суду надійшло на виконання до органу державної виконавчої служби. Про розгляд справи суд також його не повідомив.

Крім того, він не був обізнаний про вагітність позивачки та народження нею дитини. Ні до, ні після укладення шлюбу вони з позивачкою не проживали разом і не перебували у близьких стосунках, а тому він сумнівається у своєму біологічному батьківстві щодо народженої позивачкою дитини. При цьому він вказав, що права та обов`язки між батьками та дітьми виникають через походження дітей від їх батьків, або через акти визнання батьківства. Тож, на його думку, без перевірки його батьківства щодо дитини на нього не може бути покладено відповідних обов`язків щодо утримання.

4.Узагальнені доводи і заперечень інших учасників справи

В ухвалі Кропивницького апеляційного суду від 14.11.2023 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.07.2023 суд роз`яснив позивачу ОСОБА_1 паво надати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу.

Копія вказаної ухвали суду вручена позивачу ОСОБА_1 особисто 22.11.2023, що підтверджується інформацією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення трекінговий № 564 (а. с. 88).

Відзив на апеляційну скаргу від позивача ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції у визначений судом строк не надійшов.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

5.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, державна реєстрація якого відбулася 19.07.2022 року (а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого згідно зі свідоцтвом про народження від 07.04.2023 серії НОМЕР_1 являються сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а. с. 7).

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на її утриманні.

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у справі доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

7.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

7.1Застосовні до правовідносин сторін норми права та їх джерела

7.1.1 Щодо обов`язку батьків утримувати дитину

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей визначається Сімейним кодексом України, що передбачено ч. 1 ст. 1 СК України.

Правила, за якими визначається походження дитини, встановлені у главі 12 Розділу ІІІ СК України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Відповідно до ст. 150, ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до її повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 3 ст. 183 СК України).

Перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, встановлений ст. 182 СК України. Зокрема, суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

7.1.2 Щодо обов`язку подружжя з утримання

Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ч. 1 ст. 51 Основного Закону України).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Конституції України рівність прав жінки і чоловіка забезпечується, зокрема, правовим захистом, матеріальною і моральною підтримкою материнства і дитинства.

Згідно з ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

7.2Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

7.2.1 Щодо стверджуваного порушення судом норм процесуального права

У справі, яка переглядається, апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог повністю.

Однією з підстав своїх вимог апелянт вказав те, що він взагалі не був обізнаний про існування справи, бо суд не повідомив його про це, тож він не мав можливості бути присутнім при розгляді справи та подавати до суду свої заперечення на позов.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з ч. 4 ст. 8 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» нарівні з практикою ЄСПЛ є джерелом права).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У п. 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27.06.2017 у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. До того ж, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

У п. 25, п. 27 рішення від 13.12.2011 у справі № 43330/09 ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 3 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч. 2 ст. 211 ЦПК України).

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини 1 - 7 ст. 128 ЦПК України).

Тлумачення ч. 1 ст. 8, ч. 2 ст. 211, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що:

-обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу;

-невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства;

-розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.04.2023 відкрито провадження у справі № 389/1230/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та її матері. Суд вирішив здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначив час, дату та місце розгляду справи. Крім того, суд постановив направити копію цієї ухвали сторонам, а відповідачу додатково копію позовної заяви з додатками. Суд встановив відповідачу строк на відзив на позовну заяву, перебіг якого мав розпочатися з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі (а. с. 13, 14).

Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що суд надіслав відповідачу копію своєї ухвали від 27.04.2023 з копією позовної заяви та її додатками, як і відсутні докази, що відповідач отримав таку судову кореспонденцію.

У справі також відсутні докази, що суд належним чином, тобто у спосіб та у строк передбачені ст. 128 ЦПК України, повідомив відповідача про час, дату та місце розгляду справи.

Натомість суд долучив до матеріалів справи копії актів від 27.04.2023 № 87 (а.с. 15) та від 13.06.2023 № 121 (а. с. 20), складених працівниками суду, про те, що вихідна кореспонденція Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області не відправлялася у зв`язку з відсутністю поштових марок.

За таких обставин суд першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, мав би 06.07.2023 відкласти розгляд справи, а не ухвалювати рішення.

Суд порушив принципи відкритості, змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

За обставин, коли суд не здійснив повідомлення відповідача про існування справи та її розгляд, оскільки докази протилежного у справі відсутні, колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги заяву від 04.07.2023 про розгляд справи без його участі та визнання позову (а. с. 22), щодо подання якої відповідач заперечує.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи апелянта про те, що суд допустив порушення норм процесуального права, а саме розглянув справу за відсутності відповідача, який не був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення.

7.2.2 Щодо суті спору, який виник між сторонами.

На підставі наданих позивачем доказів, а саме: копії свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 , виданого 19.07.2022 Олександрійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 8); копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 07.04.2023 Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 7); довідки виконавчого комітету Знам`янської міської ради Кіровоградської області від 24.04.2023 № 16-18/176/7 (а.с. 9), суд встановив такі обставини:

- ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, державна реєстрація якого відбулася 19.07.2022 року;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого згідно зі свідоцтвом про народження являються сторони по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

-малолітній ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на її утриманні.

На підставі наданих відповідачем доказів, а саме: копії паспорта громадянина України НОМЕР_3 (а. с. 44, 45), копії військового квитка (а. с. 47-52), копії посвідчення серія НОМЕР_4 (а. с 53), копії довідки ВЧ НОМЕР_5 від 23.09.2023 № 359 (а. с. 54), суд встановив такі обставини:

-місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ;

- ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України;

- ОСОБА_2 відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має статус учасника бойових дій та право на відповідні пільги.

Надані сторонами по справі докази відповідають вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим статтями 77 - 80 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка обґрунтовувала свої вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх дитини та своє утримання, як матері з якою проживає дитина, тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі і за законом він зобов`язаний брати участь в утриманні дитини та надавати їй матеріальну допомогу у зв`язку із доглядом нею за їх новонародженою дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідач заперечує існування у нього обов`язку надання утримання позивачці та народженій нею у шлюбі з ним дитині через його сумніви у кровній спорідненості між ним і дитиною.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку суд встановив, що малолітній ОСОБА_3 народився у шлюбі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Його походження від сторін по справі засвідчено органом державної реєстрації актів цивільного стану - Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південо-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який видав свідоцтво про народження.

Таким чином, походження малолітнього ОСОБА_3 від ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , сторін по справі, визначено та засвідчено відповідно до норм ст. 121, ст. 122 СК України.

З огляду на це аргумент відповідача про те, що єдиним способом встановлення його з дитиною ОСОБА_3 є ДНК-тест - безпідставний та суперечить наведеним судом нормам СК України.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Отже, оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини, здійснюється в судовому порядку шляхом пред`явлення відповідного позову. За умови доведеності відсутності кровного споріднення між дитиною і особою, яка записана її батьком, суд ухвалює рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Тому, за відсутності рішення суду, ухваленого за позовом ОСОБА_2 , про виключення з актового запису про народження малолітнього ОСОБА_3 відомостей про нього, як батька дитини, твердження апелянта, що він не являється батьком та не зобов`язаний брати участь в утриманні сина не заслуговують на увагу.

Враховуючи, що батьківство відповідача стосовно малолітнього ОСОБА_3 встановлено у передбачений законом спосіб, відповідно до ст. 51 Основного Закону України, ст. 141, ст. 180 СК України, він нарівні з позивачем, матір`ю дитини, має обов`язок утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

З огляду на те, що дитина проживає з матір`ю, а відповідач проживає окремо й добровільно участі в утриманні дитини не бере, домовленості про це між ним і матір`ю дитини немає, тому вимоги позивача про стягнення аліментів є обґрунтованими.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, право вибору способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі) належить позивачу, разом з яким проживає дитина.

Позивач обрав стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Визначаючи розмір аліментів суд враховує:

стан здоров`я дитини та платника аліментів - так, як сторони не надали будь-яких доказів, які б містили відповідну інформацію, суд виходить з презупції здоров`я батька та дитини;

матеріальне становище платника аліментів - оскільки відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України та учасником бойових дій, то відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» державою йому гарантовано достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення, а також він користується пільгами, передбаченими Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; відповідач не вказував про наявність у нього інших дітей або непрацездатних осіб, які перебувають на його утриманні.

Інших обставин, які б мали істотне значення при визначенні розміру аліментів суд не встановив.

Враховуючи вказані обставини, а також вік дитини та її потреби, які не можуть бути меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дитини - сина ОСОБА_3 у розмірі частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 24.04.2023, до повноліття дитини, якого вона досягне ІНФОРМАЦІЯ_4 .

При цьому мінімальний гарантований ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стосовно аліментів на утримання позивача, то тлумачення ч. 2 та ч. 4 ст. 84 СК України дає підстави вважати, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов:

-проживання з жінкою дитини, яка не досягла трьох років;

-походження дитини від чоловіка, або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення);

-можливість чоловіка - батька дитини надавати матеріальну допомогу.

У цій справі суд встановив сукупність вказаних обставин, а саме: батьківство відповідача відносно народженого позивачем сина ОСОБА_3 , якому ще не виповнилося трьох років; проживання дитини з матір`ю окремо від батька; наявнясть у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу дружині у зв`язку наявністю у нього права на грошове забезпечення військовослужбовця.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на своє утримання аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, що, на думку колегії суддів апеляційного суду, з огляду на обставини справи, відповідає принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Загальний розмір аліментів на утримання дитини та дружини, який буде стягуватися з відповідача становитиме 5/12, або ж 41,6% його заробітку (доходу), що залишатиметься після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідач не надав суду доказів того, що у нього немає можливості сплачувати аліменти, зокрема у визначеному судом розмірі.

8.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду знайшли своє підтвердження, а тому оскаржуване рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.07.2023 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

9.Про судові витрати

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 с. 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн, що відповідає мінімальній ставці судового збору, встановленій п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 цього Закону.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції задовольнив позовні вимоги повністю, понесені відповідачем витрати на сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги в сумі 1609,50 грн (а.с. 67) покладаються на нього без компенсації.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384, ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.07.2023 скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та матері дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ) аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, розпочавши стягнення з 24.04.2023 до повноліття дитини ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_7 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, розпочавши стягнення з 24.04.2023 до 30.03.2026 - досягнення їх малолітньою дитиною ОСОБА_3 трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачений ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 16.01.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник